Režie:
Jean CocteauKamera:
Christian MatrasHudba:
Georges AuricHrají:
Edwige Feuillère, Jean Marais, Jean Debucourt, Yves Massard, Martine de Breteuil, Yvonne de Bray, Maurice Nasil, Edouard Dermithe, Guy Favières (více)Obsahy(1)
Politická intriga a psychologická dráma v jednom. Kráľovná je v ústraní, ukrývajúc svoju tvár od zavraždenia jej manžela. Je to už 10 rokov. Stále čaká na svoju smrť, aby sa mohla pridať k manželovi. Stanislas, básnik, ktorého pseudonym je Azrael, je sebevražedný anarchista. Jeho predstavivosť ho dohnala k nenávisti ku kráľovnej. Vstúpi do jej súkromných komnát s plánom zavraždiť ju a potom spáchať samovraždu, no zamilujú sa jeden do druhého, pretože Stanislas je mŕtvemu kráľovi nesmierne podobný. Stanislas sa snaží presvedčiť kráľovnú, aby znova prevzala politickú moc a objavila sa na verejnosti. Ona sa zasa snaží presvedčiť Stanislasa, aby našiel v sebe stratenú nádej. Zatiaľ kráľovnini nepriatelia kujú pikle za účelom zachovania milencov spolu, no snažiac sa popri tom skrížiť ich plány. (matriosa)
(více)Recenze (4)
ocenenia : MFF Benátky 1948 - súťažný výber ()
Jako bych se nedívala na film, ale prohlížela si knížku s Cocteauovými kresbami. „Anděl smrti“ v podání blonďatého Jeana Maraise vypadá opravdu víc jako ilustrace k Les enfants terribles než jako živý člověk. Královna Edwige Feuillère má překrásné šaty a víc než figurku na šachovnici – kterou by z ní její okolí rádo udělalo – připomíná postavu z Shakespearových antických tragédií. Jejich závěrečná konfrontace tento dojem ještě umocňuje. Tak to dopadá, když se dvouhlavý orel bezhlavě zamiluje: anarchista vypadá jako král a královna se chová jako anarchista. ()
Kostýmová štúdiovka s teatrálnymi hereckými výkonmi a divadelnými dialógmi doprevádzanými ohnivými gestami a zvyšovaním tónu bez sebemenšieho dôvodu mala malú šancu si ma ako diváka získať. Zápletka okolo okolo chystaného, ale neuskutočného atentátu kvôli zamilovaniu sa, končí vraždou z lásky - aké ironické a zároveň nechcene úsmevné. Prehrávajúce duo nezaujme, možno ak tým, že mladý pupuš Marais je ešte blonďavý a šľachovitý. ()
Nedalo se nepřipomenout si film Ruy Blas, už jenom kvůli přítomnosti jedu v prstenu, ale tento se odehrával v jakési fiktivní zemi, která až příliš připomínala Rakousko-Uhersko s královnou, která cvičila jako Alžběta Bavorská (Sissi) a kterou štvala arcivévodkyně matka, měli tam hory a Marais tam oknem přiskočil v něčem, co vypadalo jako tyrolský národní kroj. A všude se motala tajná policie... Ale podobnost s něčím známým prý byla čistě náhodná ;-). Maraisova krása v těchto filmech je skoro až z jiného světa, takže se člověk ani nediví královně, že po smrti krále, který takhle vypadal čekala uzavřená a v černém závoji, až přijde někdo, kdo zase bude vypadat jako on, zřejmě opravdu byl jejím Osudem... A už vůbec člověk se nediví režiséru a scénaristovi Jeanu Cocteauovi, že se do Maraise zamiloval. :-)) Narozdíl od lidí, kteří mají rádi happy endy, já zase mám ráda konce otevřené (ty zapojují mou fantazii) a špatné (ty připomínají život). Tohle dokonce splnilo obojí. Proč? Na to si musíte odpovědět sami, až film zhlédnete. Děkuju autorovi titulků, po zhlédnutí s nimi jsem zvedla ze čtyř hvězdiček na pět. ()
Galerie (10)
Photo © Sirius Films
![L'Aigle à deux têtes - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/226/160226002_878cb7.jpg)
Zajímavosti (2)
- V roce 1947 chtěl producent Alexander Korda adaptovat divadelní hru Jeana Cocteau do filmu s Gretou Garbo a Marlonem Brandem. Garbo se s Marlonem setkala po představení jeho divadelní hry „Tramvaj do stanice Touha“ v prosinci 1947 a vyjádřila zájem o spolupráci. Ta však nevyšla, když se Korda nemohl uvolnit kvůli jiným závazkům a Jean Cocteau mezitím film natočil sám, se svým milencem Jeanem Maraisem v hlavní roli. (kenny.h)
- Snímek obsahuje nejdelší nepřerušovaný monolog v hraném filmu. Přednesla ho Edwige Feuillèr a trval 20 minut. (ČSFD)
Reklama