Obsahy(2)
V jednom z nejobdivovanějších, nejpodmanivějších a nejvlivnějších filmů Roberta Bressona se Michel zdokonaluje ve vybírání kapes nic netušících obyvatel Paříže padesátých let minulého století. Po nevyhnutelném zatčení (a téměř okamžitém propuštění) přemítá o morálce zločinu a vyslovuje nejasné teorie o výjimečných jedincích, kteří stojí nad zákonem. Ztracen v jiném světě odmítá podporu svých přátel, dává přednost kapesním krádežím a připravuje se na krutý střet se společností, do které nedokáže zapadnout. (Cinemax)
(více)Recenze (64)
"Boli to veľmi pekné hodinky..." ()
Třeba jsem z jiné planety, ale na mě ten film jako čisté exkursé do světa kapsářů nepůsobí. Spíš jako netradičně umístěna a stylizovaná úvaha o alibismu zvolené životní dráhy a dopadu takového rozhodnutí na okolí jedince. Dokáže hlavní hrdina pochopit úskalí své cesty a fakt, že lidé okolo něj se mu snaží pomoct? ()
Pomocí velmi zjednodušeného vnímaní lze Kapsáře chápat jako morální tezi. Nejde zde ovšem primárně o děj filmu, ale o to, jakým způsobem je vše sdělováno. Bresson nenechává herce projevovat emoce, vyprávění má pomalé tempo, celý svět působí nesmírně staticky. Nastává zde kompletní odosobnění. Podobně jako se hlavní hrdina nemůže ztotožnit se světem kolem sebe. Začíná podrobovat společnost zkouškám jejích základních tezí (nepokradeš) a dostává se mu akorát nepochopení bez zájmu o jeho motivaci. Hlavní hrdina tedy dále porušuje pravidla společnosti a zřejmě má pocit, že tak vyčleňuje, či pokořuje okolní uspořádání. Jeho situaci nakonec mění až láska, která ho ovšem nakonec dovede do vězení. Bresson tak nevypráví o polepšeném kapsáři, ale o člověku, který nemohl pochopit a nechtěl pochopit do jemu odcizeného světa. Tam se nakonec zařadí až díky jedné z podstat lidství, schopnost milovat. Ta ho nakonec ovšem přivádí do vězení, čemuž se mu dařilo před tím, při životě mimo, unikat. ()