Obsahy(1)
Píše sa rok 1990 a v Abcházsku zúri vojna. Starý Estónec Ivo ako jediný člen rodiny zostáva v krajine a pomáha priateľovi Margusovi so zberom mandarínok. Vojna však na seba nenecháva dlho čakať a zakrátko v ich blízkosti dôjde ku krvavému konfliktu, po ktorom zostanú traja mŕtvi a dvaja zranení. Ivo sa ich rozhodne oboch zachrániť, problém je však v tom, že jeden je Čečenec a druhý Gruzínec. (Madsbender)
(více)Videa (1)
Recenze (101)
"Ako si mohol pochovať Gruzínca vedľa svojho syna?..." Po tomto musíte so starcom súhlasiť a uznať, že je úplne jedno, ktorá z dvoch bojujúcich strán má na svedomí smrť jeho syna. Film Mandarinky ma chytil hneď od úvodu chytľavým hudobným motívom , ktorý sa prelína celým filmom. Film určite nebol finančne náročný, je skôr komorne ladený a v podstate sa celý odohráva v starcovom dome a jeho blízkom okolí, vrátane sadu plného zrelých mandariniek, ktoré nemá kto oberať. Aj keď dej odhadnete a viete kam to celé smeruje, určite nehrozí nuda. Postava rozvážneho starca je dobre napísaná i veľmi dobre obsadená. Tragický záver a slová starca nútia k zamysleniu. Film nemá prehnanú stopáž a rozhodne dokáže upútať. S radosťou hodnotím štyrmi šťavnatými mandarinkami a je mi ľúto, že som to nevidel v pôvodnom znení. 80%. ()
75%. Jsem v rozpacích. Na jednu stranu se mi líbí skromnost scénáře a jeho přístup k válce jako filozofickému tématu - naprosto autentická a pravdivá mírová myšlenka, která potvrzuje, že války jsou zbytečným přežitkem lidských hrdých eg a rovnost příležitostí zachovat si lidskou tvář je v základu totožná pro všechny, bez ohledu na jakkoliv odlišný národnostní, náboženský či jiný profil. Celý film je silně komorní a decentní, na žánr válečných filmů možná až příliš komorní, ale tím skromněji působí a tím větší efekt pak má na divákovy emoce. Na druhou stranu se potýkám s dojmem neautentičnosti jednání obou vojáků, které je evidentně psané přímo "na tělo" zmiňované myšlence, ovšem chování především čečenského představitele by v reálném světě vypadalo asi malinko jinak. Určitě si nemyslím, že by radikální džihádista bojující za svoji zem po pár dnech rozjímání s milým a lidským dědečkem oplakával a stavěl rakev pro svého úhlavního nepřítele. Válka, kterou film sleduje, byla o mnoho vyhrocenější, než jak je prezentována symbolicky těmito dvěma muži, a i přesto, že scénář z obou vojáků jejich verbální obhajobou udělal záměrně spíše oběti situace, než vyloženě fanatické válečníky (Ahmed šel do války kvůli penězům, ne pro přesvědčení; Juhan zase "z povinnosti"), což nerealističnost příběhu trochu omezuje, stejně zůstávám u názoru, že představa podobného průběhu takových událostí je krajně naivní. Na plný počet to z těchto důvodů nestačí, to však nic nemění na tom, že nominace na Oscara za cizojazyčný film byla udělena právem, především proto, že i přes naivitu a jednoduchost určitých dílčích faktorů připomíná Mandariinid nikoli novou, ale rozhodně zamyšleníhodnou ideu, kterou by měl následovat každý obyvatel planety Země, ve jménu Johna Lennona: "Válka není řešení." A slovy ještě většího myslitele: "Jsem proti násilí, protože i když se zdá, že je pro dobrou věc, ta dobrá věc je pouze přechodná, ale zlo, které zplodí, je trvalé." To je přesně to, co Mandariinid interpretuje, a dělá to velmi pěkně a lidsky. ()
Další z filmů, který se pozastavuje na nesmyslností a absurditou války. Přesný, jasný, herecky velmi přesvědčivý. I když je rok 2015, je v mnohém aktuální i dnes. Osobně bych ho nechal promítat na Ukrajině, aby se pánům z obou nezsvářených stran konečně rozsvítilo v hlavě a vedli spolu dialog a ne spolu nesmyslně a hloupě válčili. ()
Velký, místy však až komorní přírůstek k rodině protiválečných filmů. Lehce plynoucí děj, několik postav (jejichž pozadí a motivace se dozvídáme během celé stopáže), vyhrocené dialogy protkané černým humorem a jeden melancholický hudební motiv dělá z Mandarinek jednoduchou, ale umě vypěstovanou plodinu. Podobnost např. s No Man´s Land určitě na místě, akorát to měl kratší bratranec při oscarové noci v mocné společnosti poněkud těžší (při vší úctě k Amélii). ()
Starý Estónec Ivo, žijúci v Abcházsku, vyrába bedničky pre zber mandaríniek v sade svojho priateľa Margusa. Píše sa rok 1990, a v krajine zúri vojna. Mandarínky sú komornou drámou, nahliadajúcou na nezmyselnú vojnu prostredníctvom štyroch mužov. Ivo zostáva po vypuknutí vojny v Abcházsku napriek tomu, že sa jeho rodina vracia do Estónska. Jeho priateľ dlhoročný Magnus rozbieha za vojny obchod s mandarínkami zo svojho súkromného sadu. Pre týchto dvoch sa vojna odohráva len kdesi na pozadí, i keď zo zvestí od dvoch čečenských vojakov vedia, že sa front stále približuje. Netrvá dlho, a zdanlivú idylku naruší krvavá prestrelka kúsok od Magnusovho domu, pri ktorej zahynú traja Gruzínci a jeden Čečenec. Ivovi sa podarí jedného Čečenca - Ahmeda, a jedného Gruzínca v bezvedomí s poranenou hlavou zachrániť. Lenže dokedy vydrží krehký mier, udržiavaný v dome iba Ivovou autoritou, keď jediné, o čo sa zachránení vojaci snažia, je zabiť jeden druhého? Takmer po celý čas je vojna skutočne iba pozadím pre dramatický konflikt, odohrávajúci sa v jednom dome. Urushadze stavia príbeh na výborne zvolených (a musím povedať, že v prípade Lembita Ulfsaka ako Iva, a Giorgiho Nakashidza ako Ahmeda aj veľmi sympatických) hercoch - s výnimkou Raiva Trassa (Gruzínec Juhan), ktorí mi pripomínal nesmelé uplakané decko - a kvalitne napísaných dialógoch. Dej sa odohráva takpovediac v podivnom bezčasí - môže to byť dnes, včera či pred 30 rokmi, čím len podtrháva aktuálnosť konfliktu a prítomnú hrozbu nového. Práve vo chvíli, keď dochádza k jedinej humornej scéne filmu, sa k slovu opäť hlási krutá realita vojny, zdanlivá idylka sa rúca ako domček z kariet a divák už tuší, že dôjde k nevyhnuteľnému tragickému vyústeniu. Mandarínky rozhodne nie sú bez chyby, a motív dvoch zranených ľudí v jednom dome, ktorí voči sebe prechovávajú nenávisť, som už istotne niekde videl (alebo prinajmenšom čítal) ale sú skutočne pôsobivou a veľmi vydarenou drámou z prostredia východných ozbrojených konfliktov, akých sa nám dostane len veľmi málo. 80% ()
Galerie (21)
Zajímavosti (6)
- Giorgi Nakashidze, ktorý hral rolu Čečenca Ahmeda, je v skutočnosti Gruzínec. (Real Tom Hardy)
- Prvý estónsky celovečerný film, ktorý bol nominovaný na Oscara. (Real Tom Hardy)
- Hudbu k filmu skomponoval gruzínsky folkový a poprockový hudobník, Niaz Diasamidze. (Dinoroth)
Reklama