Režie:
Vicente ArandaHudba:
José NietoHrají:
Pilar López de Ayala, Daniele Liotti, Giuliano Gemma, Guillermo Toledo, Manuela Arcuri, Eloy Azorín, Héctor Colomé, Roberto Álvarez, Carolina Bona (více)Obsahy(1)
Příběh královny Johany Kastilské, které dějiny daly ne zrovna lichotivý přídomek Šílená, se začíná odehrávat ve Španělsku na konci 15. století. Roku 1496 byla provdána za Habsburka Filipa I. Sličného, ke kterému téměř okamžitě vzplanula vášní, která neměla už nikdy pohasnout. Jejich vztah, z počátku rovnocenný se postupem času stával stále jednostrannějším, přičemž Johanina láska se čím dál více podobala spíše posedlosti, projevující se bouřlivými záchvaty vzteku a žárlivosti, které se nesnažila nijak utlumit. Ještě za Filipova života byla její přepjatá vášnivost a nezkrotitelný temperament nazván šílenstvím. Johanina duševní rovnováha byla bezpochyby výrazně křehká, její takzvané šílenství však vycházelo z ohromného citového bohatství, které naneštěstí celé investovala do vytvoření jedné monstrózní iluze o věčné a nepomíjející lásce. Z takové představy vyšel i známý režisér Vicente Aranda, kterého tato nanejvýš zajímavá postava španělské historie zaujala natolik, že roku 2001 natočil snímek inspirovaný jejím životním příběhem. Známý tvůrce se i tentokrát zaměřil na žánr, který je mu nejvlastnější a ve kterém je opravdovým mistrem - milostné psychologické drama. Tentokrát však jeho dějiště umístil do atraktivního prostředí renesančního panovnického dvora, přičemž vedle sugestivního vyprávění Johanina příběhu věnoval mnoho pozornosti i výpravě a věrnosti dobovým reáliím. Snímek v roce uvedení do kin zaznamenal ve Španělsku nebývalý divácký ohlas a doslova zlomil rekordy v návštěvnosti. Představitelka hlavní role, mladá herečka Pilar López de Ayalaová získala za svůj přesvědčivý, emocionálně vypjatý výkon v titulní roli prestižní španělskou výroční cenu Goya a cenu Stříbrnou mušli na MFF v San Sebastianu. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (26)
Žárlivá ženská a královna, toť věru smrtící kombinace. Tak zajímavá historická postava, jako je Johana Kastilská si "svůj" film určitě zasloužila. Ten není žádnou opulentní výpravnou podívanou, tvůrci filmu se spíše skrze konverzační rovinu zaměřili na Johaniny pocity a chování, její chorobnou posedlost Filipem I. Sličným, kvůli níž byly její státnické povinnosti, pro škodu země, až na druhé koleji. Z jejího žárlivého chování pak pramení mnohé divácky vděčné momenty a i díky nim ty dvě hodiny utečou jako voda. Vyzdvihl bych opravdu skvělou představitelku titulní role Pilar Lopez de Ayala a na "bezchybném samci" (slova jedné mé přítelkyně) Danielu Liottovi coby Filipovi spočine nejedno oko divaček (mám to potvrzený :o) ). ()
Možná malý, ale docela podstatný kousek z osobního života královny Johany Kastilské, která milovala tolik svého muže, že se to zdá až neskutečné. Kdo ví, jak to bylo opravdu, ale i tento velmi dobře zpracovaný film, který čerpá z historických pramenů, byl pro mě moc zajímavou podívanou. Milovala Filipa v tak velké přemíře své lásky, že ho její záplava podezření, žárlivosti a nakonec možná až její neskutečná poddajnost každému jeho rozmaru pomalu oddalovala a rozdělovala tento manželský svazek. Abych řekla pravdu, tak jsem byla smutná, protože vím, že láska má mnoho podob, ale žárlivost by mezi ní neměla patřit. Ale poručit této vlastnosti, která bourá, ale nestaví, je jedna z nejtěžších věcí na světě. Filip zemřel moc mladý a mě by docela zajímalo, jestli by nastal nějaký zvrat k lepšímu v jejich vztahu po jeho uzdravení. Pilar López de Ayala Johanu ztvárnila dokonale. „Úskalím lásky není nevěra, ale žárlivost.“ ()
Nie darmo sa hovorí, že z lásky, moci a peňazí sa osprostieva. V tomto prípade platí tá láska. Johana Kastílska tak milovala svojho muža až jej z toho začalo strašiť vo veži. Nie je divu, Filip bol pravým opakom Quasimoda a lámačom ženských sŕdc na počkanie (casting bol v prípade tejto postavy veľmi dobrý). Oceňujem aj vysokú úroveň psychologického rozpracovania hlavných postáv a výborné dialógy. To všetko je zahalené do slušnej výpravy a kostýmovej tvorby. Bolo by celkom zaujímavé sledovať ako by to s Johanou Šialenou dopadlo, keby ten jej holúbok nezomrel tak mladý. Bola ešte cesta späť a šanca na návrat k zdravému rozumu alebo už bolo pre ňu neskoro? To sa už nikdy nedozvieme. 75/100 ()
Celkem hodně se divím, že to tu má takový hodnocení, protože mně to přišlo jako děsnej škvár. Vůbec to není žádný historický drama, ale jen obyčejná červená knihovna s historickým pozadím. Takovej brak, jako píše třeba Barbara Cartland nebo Barbara Taylor-Bradford či občas i Danielle Steele. Nejde tam vlastně o nic kromě popsání něčího šílenýho vztahu, a jelikož jsem čekal historickej film a chtěl jsem se o Španělsku patnáctýho a šestnáctýho století dozvědět něco víc, hodně mě to zklamalo. Celý dvě hodiny to omílá vztah extra žárlivé vévodkyně, posléze královny a jejího proutnickýho manžela (kterej samozřejmě sešel na to, čím zacházel. na syfilis a to není žádný prozrazení pointy, syfilidu, příjici či lues totiž ve středověku mělo aspoň 80% mužů a první chlapík Syphilus o kterým pak jeden doktor složil báseň Syphilis seu Morbus Gallicus jí dal své jméno). A když to tak vezmu kolem a kolem, vlastně jsem se z toho filmu nedozvěděl nic jinýho, než že žárlivost není dobrá vlastnost do manželství a při sexu s prostitutkama si dávat pozor. Nebylo tam nic o její vládě, o stavu její země, nebylo tam nic o politice ani mezinárodních vztazích, stále netuším, proč byla lidem tak milovaná a jestli za její vlády byl rozkvět či úpadek říše. Nebylo tam nic. Ani drama to není, protože mnohokrát (opravdu nesčetněkrát) jsem si říkal, jak jsou ty rozmluvy strašlivě umělý a nerealistický. Mnohem větší výpovědní historickou hodnotu než tohle má podle mě i Noc na Karlštejně. ()
Podle mého silně přeceněný snímek, kdy se musím přidat k názoru Monologa. Jde o velmi konvenčně natočený kostýmní film s nudnými dialogy, který jen využívá historických kulis ke hrátkám na city. Červená knihovna, která je sice profesionálnější, než Andělská tvář, ale na klasickou Angeliku či dokonce na Královnu Margot nemá ani vzdáleně. Scénář i režie vychází ze stylu romantismu 19. století (je tam vážně všechno včetně toho nacionalistického náboje obrany vlasti před cizáky). Chybí ale koření romantismu - souboje, intriky, vášně. Dialogy jsou nesmírně umělé a patetické. To, že neodpovídají dobovému myšlení bych mimochodem pominul, protože tenhle nešvar se týká převážné většiny tzv. "historických" dramat, neřkuli komedií. Celkový dojem 30 %. ()
Galerie (14)
Zajímavosti (3)
- Představitelka hlavní role Pilar López de Ayalaová získala za svůj výkon v titulní roli prestižní španělskou výroční cenu Goya a Stříbrnou mušli na MFF v San Sebastianu. (Terva)
- Snímek v roce uvedení do kin zaznamenal nebývalý divácký ohlas a doslova zlomil rekordy v návštěvnosti španělských kin. (Terva)
- Některé scény ve filmu volně vycházejí z divadelní hry "La Locura de Amor" dramatika Manuela Tamayoa y Bause. (Terva)
Reklama