Obsahy(1)
Devítiletá Aria se těžko vyrovnává s bouřlivým rozchodem svých rodičů. Oba jsou úspěšní a slavní, a pro oba je jejich dcera stejně nepohodlná. Zatímco její dvě nevlastní sestry si umějí naklonit svou přizpůsobivostí jedna otce, druhá matku, Aria není vítána ani v jedné z rozdělených domácností a každou chvíli s taškou a s černým kocourem putuje mezi nimi. Známá herečka a od roku 2000 i režisérka Asia Argento situovala příběh dívenky, která si přes všechny své potíže zachovává čistotu, do osmdesátých let a nepopírá, že leccos v něm připomíná její vlastní zkušenosti. Odmítá ale připustit, že jde o autobiografii. „Které dítě se nikdy netrápilo pocitem, že je nepochopené a že ho rodiče nemají rádi?" namítá. Film, uvedený v sekci Un certain regard v Cannes, vzbudil pozornost svým expresivním stylem i výkonem Giulie Salernové v roli malé hrdinky. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (19)
Nový druh pohádek pro děti? Doladit a souhlasím. ()
49 MFF KV .. Pochopeno - řádná italská família.. ()
Nepochopená mě v některých svých scénách překvapila svou krutostí, jako celek mě však toto věčné putování malé hrdinky mezi matkou a otcem téměř nepoznamenalo. ()
"Sezona lásky přichází a zase odchází, není to přece ničí vina..", říká matka hlavní hrdinky svému oddanému rockerskému příteli a tahle věta svou nadlehčeně absurdní hloubkou vyjadřuje spád celého snímku. Italští manželé, umělci, se vším, co k tomuto spojení patří - italským charisma, hádkami po italsku, nestále uměleckým způsobem života a dosti uměleckým, hysterickým a emocionálním přístupem k jejich společné dceři. Nejkouzelnější mladá slečna se obdivuhodně statečně a rozumně potýká se všemi útrapami, jež jí tento život přináší, s jednou taškou trpělivě putuje mezi pověrčivým "dandyovským" otcem a psychicky labilní matkou, stále charismatickou a krásnou Charlotte Gainsbourg, odvážně se vypořádává se svými oblíbenějšími sestrami a šikanou spolužáků. Přitom má vlastně nejvíc rozumu a životních zkušeností ze všech, nedostatek lásky si snaží vynahrazovat svým strážným andělem - kocourem černým jako celá tahle situace a i přes několik naprosto pochopitelných klopýtnutí se úspěšně proplétá tímto extrémně hlubokým a přitom tragikomicky vyprávěným příběhem až do konce... Budete se bavit, budete smutní, ale určitě chcete s malou Ariou strávit aspoň těchto 103 minut! ()
Nepochopená mě upřímně hodně zasáhla v mnoha scénách a celou dobu jsem malé Ariy jen litoval. Uf opravdu řádně depkařská věcička, ale slušně natočená, to se musí uznat. ()
Scéna s balkónem jakoby vystřižená z filmu Wese Andersona. Milý snímek který je vesměs smutný. ()
Na rovinu, musím hodit otázky do placu. O čem to vlastně mělo být a co mi měl film sdělit? Vykreslit svět mlaďounké Arie, který je v ostrém kontrastu s tím dospělým? Nahlídnutí do italských rodinných peripetií? Zobrazení nepochopení citlivé dětské duše, která volnomyšlenkářsky proplouvá životem? Nebo jsem měl pohlédnout zpátky do svých dětských let, kdy člověk roste a formuje se jako člověk? Asi příliš otázek a možná mi nějaký ten smysl unikl, ale v tomhle dortu od pejska a kočičky jsem v pravdě nic nezahlédl a absolutně nic mi osobního nepředal. ()
Sháním správná slova pro komentář k tomuto filmu, asi jen že mi vyrazil dech. ()
Pokud bych odečetl zábavu plynoucí z přemýšlení při pohledu na účes Charlotte Gainsbourg, kolik veselých historek z dětství použila Asia Argento ve filmu a samozřejmě klasické pobavení z emocionální hysterie Italů, zbyl by obyčejný film o dětství dcery dvou slavných rodičů, s přehnanými scénami vycucanými z prstu. Prostě další explotační film režisérky o pošahaných dospělých a dětech. ()
Pro mě nejlepší film 49 MFF KV! Naprosto úchvatné! Na konci filmu jsem neměla slov a potřebovala jsem velkou zásobu kapesníčků! Úžasný film, velice citlivý a troufnu si říct, že až neuvěřitelně pravdivý. Je nepochopitelné, že se něco takového někde ve světě opravdu děje. ()
[MFFKV - 2014] Velice svérázná italská režisérka Asia Argento přivezla do Varů svůj svérázný počin Nepochopená. Očima malé holčičky sledujeme její nerovný zápas s jejich bohémskými rodiči a tak nějak čekáme až se něco semele. Obvykle mi Charlotte Gainsbourg nahání husí kůži, ale to bude především tím, že mi ji přiblížil hlavně Lars von Trier, zde je ovšem nějak umírněná a vůbec mi nevadila. Místy barevná, místy černá, místy veselá, místy smutná. Taková je La Incompresa. Bohužel průměrný festivalový film. ()
Nadnesená deníková forma z pohledu předpubertální Arii vzbuzuje pocit neskutečného rodičovského týrání v kombinaci se šikanou ve třídě a připomene dobu, kdy jste na základce práskli dveřma s plánem, že si sbalíte pár knih, plyšáka a gameboye a domu se už nikdy nevrátíte. Pamatujete si každou nespravedlivou facku, ale většinu malérů, ze který jste vyvázli, už jste dávno zapomněli. ___ Hlavní postava má ve snímku tu výhodu, že rodiče žijí odděleně, tudíž po sbalení věcí na truc má kam odejít - odvrácená strana mince se objeví ve chvíli, kdy začne být jednomu z vyšinutých rodičů na obtíž, takže může být stejně snadno vypakovaná. Při náhledu z první osoby se vypravěčka projevuje jako předčasně vyspělá, jediná ukřivděná a soustavně ponižovaná a možná taková i je, někdy ale v příběhu odhalí pár lepších stránek soužití v pravé italské rodině, které znemožňují jednostranný náhled oběti. Pokud jste ze začátku měli pocit objektivního vyprávění, rychle vystřízlivíte u zpomalených záběrů namachrovanýho skejťáka, osmdesátkového disca, andělského osvícení u čtení projevu nebo (a to především) u znásilňování barbín. ___ Asia Argento slibuje výlet do dětství - ne zrovna příjemný, ale o to větší jízdu. ()
Nesmírně smutný film. Trhá mi srdce, jak nezodpovědní a sobečtí rodiče svým chováním ubližují dětem. Odpírají jim pozornost a lásku, vytváří pocity viny a nejistoty a vysekávají hluboké rány v dětské duši. Technicky filmu nemám co vytknout, živelná Asia Argento ví co chce a herecký ensámbl včetně dětí si dokáže ukočírovat. Mimochodem devítiletá Giulie Salerno se svojí role Arie zhostila nad očekávání znamenitě. Trochu mi ovšem uniká důvod vzniku tak smutného snímku, který navíc režisérka označila za film, který by měly vidět hlavně děti. To si přes záblesky světlých chvil úplně nemyslím. Po shlédnutí mi zůstala pouze lítost, sympatie k hlavní hrdince a silný pocit zmaru ze zbytečného ubližování a šikany. Slabší tři hvězdy. P.S. Mám neodbytný dojem, že úplně poslední věty filmu jsou určeny rodičům režisérky. ()
Tak tohle je dechberouci detsky epos s radnym nadhledem, ktery divaka trochu nuti rozmrzet se nad tim, co to teda krista je? Psychodrama nebo jen drsnejsi rodinna podivana? Reziserka nam ale prozradila(na velice vtipne diskusi po filmu), ze je to dilo urcene primarne detem.. no nevim, jak na to budou reagovat treba prave devitileti( odvahu bych na to nemel), mne to celkem polozilo... ()
viděno na 49. MFF KV 2014 ()
Musím konstatovat, že tento postmoderní snímek se mi zbarvil do poměrně pitoreskního koloritu, a to v tom afiliativnějším slova smyslu. Stopáž byla možná mírně přemrštěná, leč snímek nenudil a člověk se musel občas zamýšlet, kterak asi žije spousta děti v dnešním složitém světě. ()
49 MFF KV ()
Osobně řadím tento snímek k tomu nej, co šlo na letošnim festivalu shlédnout. Přenesení citů, pocitů a bolesti na filmové plátno v tak ryzí formě se nevidí běžně, u tohoto snímku je to umocněno ještě tím, že podstatnou část onoho mistrovství mají na staroti dětští herci. Obsah filmu by se mohl odehrávat kdekoliv na světe a poukazuje na totální krizi současné lidské společnosti a jejího základního prvku - rodiny. ()
Reklama