Režie:
Ognjen SviličićScénář:
Ognjen SviličićKamera:
Crystel FournierHrají:
Ljubomir Bandovič, Emir Hadžihafizbegovič, Mira Banjac, Ana Begić, Daria Lorenci, Linda Begonja, Nikša Butijer, Jasna Zalica, Josip Žuvan, Goran Bogdan (více)Obsahy(1)
Sedmnáctiletý Tomica se jednoho dne vrací domů řádně pošramocený po nočních šarvátkách se spolužáky, jejichž příčinu vytrvale tají. Vyděšení rodiče, kteří dosud ctili jeho soukromí, si uvědomí, že o něm vlastně nic nevědí. Jejich zoufalství narůstá společně s tragickými následky zranění. Poslušní občané, kteří vždy ctili zákon a pořádek, najednou zjišťují, že se spravedlnosti nikde nedovolají. Jejich nesmělé pokusy o nalezení pravdy a vykonání trestu rozehrávají jemnou psychologii bezbranných čestných lidí, kteří poprvé čelí bezpráví. (MFF Karlovy Vary)
(více)Videa (2)
Recenze (5)
Veľké prekvapenie. Sviličić stavia na jednoduchom príbehu o jednej rodine a jednej tragédii. Emočná vyprázdnenosť je podfarbená kamennými pohľadmi prekypujúcimi silnými emóciami. Režisér netlačí na pílu, nesnaží sa nás zaangažovať ani emočne odzbrojiť. Len poukázať na silu a jednoduchosť vzťahov a vzájomných kauzalít. Manželia po hereckej stránke veľmi sugestívny hoci takmer nič nespravia. A to ako krásne režisér poukazuje na nefunkčnosť lekárstva a polície jednému vháňa adrenalín do žíl. Žijeme vo veľmi divnej dobe, kedy základné pravidlá ľudia nedodržiavajú. Všetko je to zdegenerované od inštitúcií čo majú pomáhať, chrániť a vzdelávať až po tých čo ich vedú a navštevujú. Keď otec prednesie pred tlačiacim sa davom nepríjemnej sestričke že jeho syn je mŕtvy, zasiahlo ma to veľmi. Podané decentne a bez pátosu. Na Chorvatský film veľmi príjemne a silné prekvapenie. ()
jednoduché, civilní, dobré, pravdivé... ale asi to nikoho nijak zvlášť nenadchne (pokud v tom tedy neuvidí sám sebe etc.) ()
„…pokusy o nalezení pravdy a vykonání trestu rozehrávají jemnou psychologii“. Tak určitě. Plastičtější a emočně výživnější zpracování takového tématu by snad zvládli natočit i v brněnské pobočce České televize. (Spoiler!) Syn umře a zůstane to bez reakce. Jakékoliv emoce, či čehokoliv jiného. Klobouk dolů! O tom, že to měli tvůrci vymyšleno maximálně na patnáct minut, svědčí i to, že časosběrné záběry se vyrábějí tím, že máma kouká asi dvacetkrát na rentgen hlavy a táta někam pořád jede. Být to delší, sním nudou festival pass. ()
Úsporné až minimalistické drama. Ale velmi, velmi působivé.... Sviličić dokázal spolu s Hadžihafesbegovićem a Žalicovou vytěžit z minima maximum.... ()
Režisérovi se nejspíše podařilo přesně to, co chtěl a to ukázat stereotyp manželského páru, bohužel tento stereotyp nemá šanci zaujmout běžného diváka, který obzvlášť vzhledem k vážnému tématu čeká spíše silný emoční účinek, kterého se mu bohužel nedostává. ()
Reklama