Režie:
Hal HartleyScénář:
Hal HartleyKamera:
Michael SpillerHudba:
Hal HartleyHrají:
Thomas Jay Ryan, Parker Posey, Kevin Corrigan, Liam Aiken, Nicholas Hope, Christy Carlson Romano, Rachel Miner, Valorie Hubbard, Fay Ann Lee, Toy Connor (více)Obsahy(1)
Simon Grimm je popelář a jeho život je zhruba tak zábavný a naplňující jako jeho zaměstnání. Práce ho moc nezajímá a od svých sousedů sklízí jen opovržlivé pohledy, urážky a slovní výpady. A aby toho neměl na krku málo, musí se v rodinném domě starat ještě o svoji chronicky depresivní, na prášcích závislou matku a o sestru Fay, která se až příliš ráda baví a na celý svět nahlíží především jako na jednu velkou šanci, jak si s kýmkoli užít v posteli. Jinak řečeno Simon Grimm nemá mnoho důvodů ke štěstí. Ale jeden se již brzy objeví, přičemž jeho zvěstovatelem se má stát odnikud se vynořivší egomaniak, uřvanec a povinnou cigaretou a pivem vždy vyzbrojený svérázný salónní intelektuál Henry Fool. Právě tento rádoby spisovatel, který se momentálně nemá kam vrtnout, totiž v Simonovi objeví talent, s nímž by u tohoto chlapíka jen málokdo počítal. Aniž by se to dříve projevovalo, Simon dokáže psát vynikající verše. A s pomocí Henryho a internetu se to zanedlouho dozví celý svět. Spolčení zamlklého a nadaného s výřečným, ale bez talentu však nemůže vydržet věčně. Komediální drama, jež se na festivalu v Cannes dočkalo ocenění pro nejlepší scénář, natočila v roce 1997 hvězda americké nezávislé kinematografie Hal Hartley. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (21)
Myslíte si, že není možný psát v komentu o "ochlastovi a egomaniakovi" o čistotě? Užijte si další lekci česko-magyarštiny, která vám dá odpověď na všechno. ___ Čistota ducha bývá spojována s odmítáním požitků a zdrženlivým způsobem života, potažmo s naivitou; s tímto přístupem se nemůžu ztotožnit. Je povrchní, paradoxně materialistický a vůbec nezohledňuje skutečnou podstatu čistoty - nikoli askezi (kterou odmítám brát i jako jednu z cest), nýbrž těžce vydobytou čestnost. Která je díky své rozporuplnosti zatraceně sexy, stejně jako Henry Fool. ___ Motiv čestnosti je zde tak všeprostupující, že dosahuje až archetypálních rozměrů a požehnává opravdovostí každou další část hrdinovy cesty (resp. utvrzují sebe navzájem). Možná není náhodou, že hrdina nese jméno "Blázen" stejně jako karta z tarotu (můžete ji pro klid svědomí brát třeba jako ztělesnění memu :) ) vybalancovávající svobodu se sobectvím, moudrost s ješitností a výstřednost s nekonvenčností. HENRY FOOL v sobě podobně snoubí "nespojitelné"; svazuje je uzlíky k páteři křehkého, avšak živoucího tvora, vyplétá jeho kostru a vzlétává spolu s ním nad krajinou plochých, nejsoucích pojmů. A to mám na tomhle filmu ráda. ___ Pozn.: Prozatimní autodiagnóza: perfekcionistický escapismus. :) ()
Na konci filmu jsem přemýšlel, o kom vlastně byl víc. O Henrym Foolovi nebo o Simonu Grimovi? Konfigurace v níž se zpočátku nacházejí se převrací pozvolna a skokem. Tzn. nejprve pozvolna (Simon začíná mluvit, sám číst, žádá Henryho o doporučení u vydavatele) a pak najednou přijde skok. Což mě přivádí k Hartleyho práci s časem. Ten je takřka homogenní, téměř nepoznáváme den od noci (resp. to, že byla: noc se nám dává poznat pouze tak, že Simona najednou Henry budí a my si uvědomujeme, že je ráno) delší časové odstupy jsou od kratších nerozeznatelné jinak než např. stupněm těhotenství Fay nebo růstem dětí (nekoná se žádné "o sedm let později"). Prostor je zase prostorem-komunitou. V protikladu k negativnímu elementu násilnického Warrena a jím podporoveného pravičáckého kongresmana Feera (fear?) je podpora místního kněze, korejského majitele obchodu a dokonce i Henryho kurátora (kteří všichni na konci pomáhají Henrymu utéct). Stále nevím o kom byl film víc. Ale rozhodně je to víc než obyčejný film. ()
Tahle hartleyovka o frustrovaném a životem bitém „garbage manovi“, ze kterého jeho osobní múza (HENRY FOOL) udělá básníka a nakonec i nobelového laureáta, je na autora nadmíru dějová – svou košatou epičností, nadstandardní délkou a někdy až zběsilým střídáním komiky a tragédie působí jako adaptace Johna Irvinga – a rozhodně nepatří k jeho nejsilnějším ani nejtypičtějším filmům. Stále ale nezávislý nadprůměr. ()
Desperát/bohém bukowského střihu začne bydlet ve sklepě zakřiknutého popeláře, ve kterém objeví literární talent (a aby dostál svému archetypu, tak mezitím stihne ojet jeho sestru i matku). Ambientní flow příležitostně protnutá nízkým humorem či vysokou krásou, která v tom dlouhém plynutí nenápadně roste, houstne a omotává se kolem vás. Podivínské se mění na blízké. Poetické dílo o poezii a tvorbě, o promarněných i využitých šancích. Hal Hartley mě dostal už během "Trust", ale tohle je ještě lepší. Jsou filmy a pak jsou "tyhle" filmy. ()
Film, jenž má dvě roviny, první, ač jí nazvu tou komediální, spíš vyluzuje jemný pousmání než záchvaty smíchu, snad jen kromě mnou oblíbený, kouzelný scény na záchodě po sedmi espressech (která i tak dojatým pousmáním končí). Táhne to šarm Henryho Foola, filosofickýho povaleče připomínajícího Henryho Chinaski, a přestože má náš Henry po většinu filmu v krvi daleko míň promile i literárního talentu než on, často mi Barfly přišel na mysl. Rovina druhá poněkud přitvrdí a zabrnká na drsnější strunu a jako celek tohle nenásilný propojení funguje dobře, stejně jako několik absurdních dějových prvků, co jsou podaný tak lehce a nenuceně, že budí dojem běžných - plus Hollywoodskej konec v nehollywoodským filmu. Stopáž je podle mě ale na rozvláčně plynoucí, leč kvalitní film příliš dlouhá a na hodiny jsem se dívala až moc často. ()
Reklama