Režie:
Hajao MijazakiScénář:
Hajao MijazakiKamera:
Acuši OkuiHudba:
Džó HisaišiHrají:
Rumi Hiiragi, Takaši Naitó, Rjúnosuke Kamiki, Bunta Sugawara, Mari Nacuki, Šigejuki Tocugi, Takehiko Ono, Jasuko Sawaguči, Miju Irino, Širó Saitó (více)Obsahy(1)
Cesta do fantazie je dobrodružný snímek, kde se nesvádějí bitvy, hlavní postava není nadaná nadpřirozenými schopnostmi, ani se zde nesváří dobro se zlem. Vyprávění o desetileté dívce, která se ocitne v roztodivném městě duchů, bůžků a strašidel, se obejde bez schémat a prvoplánových atrakcí sezónních animovaných hitů. Naopak diváky každého věku pohltí a uhrane unikátní vizí svého autora, díky níž každý záběr dýchá roztodivností, hravostí, nápaditostí, ale i melancholií a emotivností. (AČFK)
(více)Videa (1)
Recenze (1 006)
Zajímají mě dvě věci. První věc je, co je to za matroš a ta druhá je, kde se to dá sehnat. Otázku směřuji k uživatelům hodnotícím 4*+, ačokliv se domnívám, že tento výplach si nezaslouží hvězdičku jednu jedinou. Znovu u ,,animovaného" filmu od Hayao Miyazaki má problém s tím, co on optimisticky označuje, jako ,,animaci". Přechody jednotlivých obrázků prostě nejsou plynulé. Obraz je hrozně nepřirozený a otravný. Není to ovšem problém zdaleka jediný. Příběh je slovy slušné češtiny naprosto nepopsatelný, a protože nám včera brzy z rána zemřel bývalý prezident a národ je momentálně ve fázi státního smutku, tak se neodvažuji uchýlit k těmto nejvybranějším českým slovům. Hrozně, ale opravdu hrozně moc mi lezla na nervy hlavní hrdinka a ten její kastrólově střižený nápadník. Je tak trochu paradox, že to byl film hlavně o nich. Český dabing byl z kategorie otřesných. Příšerná uspavací nuda od začátku až do konce. V průběhu jsem několikrát usnul, ale aby mi náhodou něco neuniklo, tak jsem samozřejmě prospané pasáže přetáčel zpět. Efekt nulový. Neuniklo mi naprosto nic. Ostatně ono nemělo uniknout ani co. Určeno snad pro japonské děti do čtyř a půl let. Z mého pohledu jednoznačný odpad a jeden z nejhorších animáků, co jsem měl možnost vidět. ()
„Cesta do fantázie nepredstavuje návrat do minulosti, pretože v minulosti nikto ako Miyazaki filmy nerobil. Ale rovnako určite nie je ani predzvesťou budúceho vývoja, pretože je ťažké predstaviť si, že by niekto rovnakým spôsobom ako Miyazaki nakrúcal.“ Toľko úryvok z textu z publikácie "1001 filmov, ktoré musíte vidieť než umriete". Smutný, veselý no predovšetkým snový príbeh o dospievaní. Anime mi nič nehovorí (maximálne tak NINJA SCROLL), PRINCEZNÚ MONONOKE nepokladám za najlepší film roku 1997, pánovi Miyazakim nehovorím „druhý Walt Disney“ a neprepadol som ázijskej kultúre (ak nerátam drakov a KARATE KID). CESTA DO FANTÁZIE je však fascinujúcou prechádzkou po svete, ktorý vás uchváti a dôkaz, že ak máte dobrý príbeh, nezáleží na krajine výroby, žánru ani forme. Užite si návštevu mystických kúpeľov s ich nenapodobiteľne nežnými pocitmi a postavami, aké nikde inde už neuvidíte (ježibaba-orol, kotolník-pavúk, hrdze jediace farebné hviezdičky, tri skáčuce zelené hlavy). Mať takúto fantáziu je požehnanie. ()
Právě Cesta do fantazie byla mým prvním skokem do vod anime a už tenkrát jsem zůstal fascinovaný tím, kolik toho Miyazaki dokáže vložit do jediného filmu. V úvodu jsem se několikrát přistihl, jak jen žasnu nad tím, co se v ději objevilo, jaká postava, jaké prostředí a kroutím hlavou, že tolik nápadů se vtěsnalo na tak malém prostoru a pořád je ještě tolik v rezervě. Postavy mají přirozenou hloubku, klasická pohádková schémata s dobrými skutky a kletbami jsou podána neotřele. A mírumilovné a těžce dojímavé poselství je třešničkou na dortu. ()
"Cesta do fantazie" představuje jednak úžasně uhrančivou podívanou, ale především jeden z nejvýmluvnějších dokladů, proč by se o Hajau Mijazakim nemělo mluvit jako o "japonském Disneym". Ačkoli tento přívlastek bývá užit ve chválihodné snaze představit tohoto výjimečného tvůrce potenciálním divákům, kteří o něm nikdy neslyšeli (a dodnes takoví jsou), současně filmy Mijazakiho i studia Ghibli krutě obírá o jejich osobitost. Díla tohoto zcela solitérního režiséra totiž mají s tvorbou disneyácké továrny společné maximálně povrchní schodu, že jsou komerčně úspěšné a animované. A stejně tak je to i s často se vyskytujícím popisem Cesty do fantazie jako "japonské / anime Alenky v říši divů". Ostatně stačí porovnat Mijazakiho film s disneyáckou adaptací Alenky z roku 1951. Ta je typickým produktem precizní studiové výroby - optimalizovaný produkt, který je dílem nikoli jednoho autora, nýbrž týmu, kde o post režiséra se podělilo několik animátorů specializovaných na odlišné sepekty animace, stejný přístup je uplatněný u scénáře, jenž prošel rukama třinácti různě specializiovaných scenáristů, kteří předlohu upravili do líbivé podoby. Tento model je totožný u všech klasických animovaných filmů studia Disney, a i v éře renesance studia byla režie (až na ojedinělé výjimky) dělena minimálně mezi dva animátory. Studio Ghibli je naopak bytostně autorské, Mijazaki a Takahata každý zvlášť na svých filmech figurují jako režiséři a scenáristé. Mijazaki pak představoval autorskou záštitu i nad projekty jiných mladších režisérů coby autor scénáře. Zatímco studio Disney v drtivé většině adaptovalo knižní předlohy či vycházelo z klasických bájí a legend, Mijazakiho snímky povětšinou pocházejí z mistrovy vlastní imaginace. Dokonce i ve výjimečném případě, kde základem příběhu je konkrétní dílo (Doručovací služba čarodějky Kiki, Howlův kráčející hrad), se výsledný film ubírá vlastní cestou a předlohou se spíše jen inspiruje. Mijazaki se nikdy netajil svými inspiracemi a jeho díla fascinují mimo jiné právě tím, jak dokáže elementy z japonské i evropské literatury, kultury a historie spojit do unikátních vizí, které skrze podobnosti motivů s klasickými díly získávají váhu univerzálnosti. V případě "Cesty do fantazie" a Carrollovy "Alenky v říši divů" tak sice obě díla pojednávají o dívce, která se dostane do fantaskního světa a hledá cestu ven, ale ve všech ostatních ohledech jsou zásadně odlišné, až protichůdné. "Alenka" přináší zahlcení vjemy, které slouží k upoutání pozornosti dětí, při čemž vyprávění je pojaté jako hříčka založená na nonsensu a absurdní logice. Carroll v knize reflektoval a zesměšňoval řadu dobových systémů, norem a rituálů vyšší společnosti a jednotlivé figury (zřejmě) koncipoval podle reálných předobrazů. V souladu s tím pak i samotné vyprávění ustanovuje hrdinčina dobrodružství jako sen, v němž věci protagonistce důvěrně známé z reálného světa získávají fantaskní podobu. Hrdinka samotná během svého pobytu ve snovém světě neprochází zásadnější změnou či vývojem a dospělost zůstává pouze příslibem, naopak je oslavována rodící se osobnost a rostoucí sebevědomí hrdinky. Mijazaki sice před zraky diváků rozprostírá fascinující svět, ale zaměřuje se v něm výhradně na hrdinku Čihiro, pro kterou se stává katalyzátorem strastí z paralelního reálného světa, ale především iniciací k dospívání. Dospělost zde není pojímána jako nějaký soubor společenských norem či sebejistota ve vystupování, nýbrž oproštění se od umanutosti i sebestřednosti a naopak dospění k empatii i uvědomění si vlastní identity a kořenů. Jednotlivé vedlejší postavy pak představují různé podoby těchto vlastností, eventuálně spolu s hrdinkou prochází totožným vývojovým obloukem (Beztvářník i dítě Jubaby). Konkrétní dějové motivy (odebrání jména jako podmanění, vzpomínky) pak zase tematizují identitu a její stavební kameny. Čihiro tak z umíněné a vnitřně zmatené holky, která se těžce vyrovnává se stěhováním do nového domova, vyzrává když se díky zážitkům ve světě duchů její strach a bezradnost mění v okouzlení a empatické zaujetí, ale také zatímco poznává hodnotu svého jména a váhu vlastní minulosti a vzpomínek. Co do stylu pak "Cesta do fantazie" představuje Mijazakiho nejrozvláčnější a nejméně žánrový film. Zdejší konflikty a peripetie nemají podobu dobrodružných střetů a la Naušika, Laputa či Mononoke. Ty probíhají spíše na pozadí hrdinčina příběhu, zatímco ona směřuje ke stále větší vyrovnanosti a klidu - proto také nezapomenutelným vrcholem snímku je podmanivá pomalá jízda vlakem krajinou proměněnou v oceán. () (méně) (více)
Moje první anime. Teda pokud nepočítám Pokemony, na kterých jsem začátkem nového tisíciletí ulítával. Na Cestu do fantazie jsem ze začátku koukal s otevřenou hubou. Naprosto perfektní hudba, tajemno, bylo to prostě snové. Čekal jsem, že budu mít problémy s animací, ale žádný takový, líbila se mně. Jak říkám, úvodní hodina je prostě skvělá, vysvobození boha řeky od toho všeho bordelu bylo perfektní. Postavičky byly super, když se tam objevil ten černej bez obličeje za doprovodu té úchvatné hudby, tak jsem byl nadšený. Bohužel se to ke konci trochu pokazilo. Nějak mi unikal děj a o co že to vlastně jde a taky jsem dost často nechápal motivaci těch postav k jejich činům. Možná to podruhé bude lepší. Ale jinak parádní podívaná, už se těším na další anime nářez. Jo a český dabing byl úplně v pohodě! 80% ()
Galerie (101)
Photo © 2001 - Studio Ghibli
![Cesta do fantazie - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/694/159694637_18c2c5.jpg)
Zajímavosti (24)
- Na ruční animaci se podílelo okolo 40 animátorů. (Witta)
- Písničku, kterou si zpívá správce lázní, složil sám režisér Hajao Mijazaki. (Witta)
- V roce 2006 film stále figuroval na prvním místě jako nejvýdělečnější neamerický film. (HellFire)
Reklama