Režie:
Ferzan OzpetekHudba:
Andrea GuerraHrají:
Margherita Buy, Stefano Accorsi, Serra Yilmaz, Erika Blanc, Carmine Recano, Gabriel Garko, Filippo Nigro, Andrea Renzi, Giorgio Gobbi, Elisa Morucci (více)Obsahy(1)
Antonia, úspěšná a pohledná mladá Italka, která pracuje s pacienty nemocnými AIDS, přichází o svého manžela, kterého hluboce milovala. A to hned dvakrát. Nejdříve tragicky zahyne při přecházení vozovky a aby toho nebylo málo, vzápětí se Antonia dozvídá, že jí byl už sedm let nevěrný. Život citově zraněné a podvedené Antonie se otřásl v základech a ona podvědomě cítí, že cestu zpátky jí pomůže najít jedině odpověď na otázku: S kým a proč ji Massimo podváděl? Při svém pátrání po dívce či ženě jménem Mariani se dostává až do bizarní komunity přistěhovalců, homosexuálů a transsexuálů, v níž se jen těžce orientuje. Překvapením však zdaleka není konec - onou manželovou milenkou byl totiž ve skutečnosti muž, gay jménem Michele.
Drama tureckého režiséra, žijícího a pracujícího v Itálii, Ferzana Őzpeteka vstupuje do tajemství, tolik typického pro oscarového Španěla Pedra Almodóvara a mělo by oslovit všechny, komu se líbí jeho filmy resp. snímky Philadelphia a Než se setmí. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (23)
. „Co není správné? Lhát těm, které milujeme? Ale co když jim řekneš pravdu a oni tě milovat přestanou? “ Ještě v noci žije Antonie bezproblémový a spokojený život vedle báječného muže a druhý den je vdovou. A než se stihne vzpamatovat z prvotního šoku zjišťuje, že její manželství nebylo zdaleka tak ideální, jak se domnívala. S někým se sedm let dělila o lásku svého muže. Bolest vystřídá rozhořčení. S kým, je další překvapení. „ Musím vědět, co mezi vámi bylo. Musím to pochopit“. Při hledání odpovědí nalézá Antonie zvláštní souznění ve společnosti, kde se cítil šťastný i její manžel. Nemůžu si pomoct, ale příběh mi přišel, alespoň z mého pohledu, tak málo pravděpodobný a k tomu tolik vzletných vět (obzvlášť druhá polovina), že víc než 3 * nedám. ()
Antonia ztratila manžela...třikrát. Zemřel, pak přišla na to, že měl milenku a potom se z milenky vyklubal milenec. Příběh s ohromným potenciálem, který by ždímal kapesníky. Bohužel režisér, byť se očividně snažil dostat do Almodóvarovy rudé a modré, skončil u béžové a šedé. Příběh je skvělý, zpracování bezradné. Jako by nevěděl jak příběh uchopit a jak protnout životy postav. Antonie mi tak bylo líto, ale její utrpení mi bylo docela cizí. Hudba mnohdy neseděla (úvodní scéna z muzea). Bohužel takovéhle "maličkosti" pro mě film zbrzdily. Jako by byl Ozpetek rozhodnutý film natočit a pak si řekl, že ubere páru, aby se někdo náhodou neurazil... ()
Viděla jsem lepší filmy o tématice sexuální odlišnosti. A viděla jsem dost filmů, kde člověk zjišťuje, že vůbec nezná nebo neznal člověka, který s ním sdílel život, stůl a postel. Ale způsob, jakým Víly dávají oboje dohromady, se mi líbí. Není to nic nápadného nebo dech ukrádajícího, ale čas vám to taky neukradne a možná vás i přinutí přemýšlet nad tím, kolik věcí je úplně jiných, než jakými se nám zdají být. Srovnávat to s Almodóvarovými a dalšími podobnými filmy zejména z románské kulturní oblasti mi nepřipadá šťastné, člověk se zcela zbytečně utopí v analýzách a srovnávání, zatímco má možnost snažit se spolu s hrdiny udržet se na hladině ve vlnobití pravdy a popření, přetvářky a touhy po štěstí, viny a smíření. ()
Ze 106 minut jsem udělala 3 hodiny. Některé pasáže jsem si musela pouštět pořád dokola. Víc než cokoliv jiného mě zaujal vztah Michela a Antonie. Konkrétně při náznaku, že Michele miloval vlastně Antonii, ale v mužském těle, tedy prostřednictvím Massima. Neuvěřitelná myšlenka. A vlastně to bylo prostoupeno celým filmem. Kniha v rudých deskách - sebrané dílo Hikmeta. Michele mluvil o tom, že to bylo poprvé, co kdy potkal někoho, kdo si tak považoval jeho oblíbeného básníka. To byla věc, která ho na Massimovi zaujala. Ale ta kniha byla pro Antonii a Massimo neměl nejmenší tušení o Hikmetově existenci. :o) Tohle byl jeden z nejsilnějších okamžiků filmu. Film byl vlastně prostoupen mnoha příběhy, které se stávají jen opravdu zřídka a opravdu jen velice málo lidem. Například Ernestova láska k Emanuelovi: "Chtěl jsem ho úplně. I jeho nemoc." Neuvěřitelné. A další zajímavá postava - Emir s jeho přímostí, která je jeho výhodou i nevýhodou. Jeho postava se příběhem jenom mihla, ale rozhodně nebyla zanedbatelná. A mohla bych pokračovat, co všechno na mě v Le fate ignoranti udělalo dojem. To už by ovšem nebyl komentář, ale regulérní disertačka. :o) ()
Jenom další film o homosexuálech a imigrantech s jasným humanistickým poselstvím, jehož největším problémem je nevyrovnaný a slabý příběh. Po odhalení milence jsem měl pocit, jako kdyby film ztratil veškerý dech a neměl už o čem dál vyprávět. Trvalo dlouho než opět trochu probudil můj zájem a i tak je výsledný dojem velmi rozpačitý. Srovnání s Almodávarem je mimo mísu, tématicky se možná hodí, filmařsky je ale Öztepek někde úplně jinde. ()
Reklama