Režie:
Ferzan OzpetekHudba:
Andrea GuerraHrají:
Margherita Buy, Stefano Accorsi, Serra Yilmaz, Erika Blanc, Carmine Recano, Gabriel Garko, Filippo Nigro, Andrea Renzi, Giorgio Gobbi, Elisa Morucci (více)Obsahy(1)
Antonia, úspěšná a pohledná mladá Italka, která pracuje s pacienty nemocnými AIDS, přichází o svého manžela, kterého hluboce milovala. A to hned dvakrát. Nejdříve tragicky zahyne při přecházení vozovky a aby toho nebylo málo, vzápětí se Antonia dozvídá, že jí byl už sedm let nevěrný. Život citově zraněné a podvedené Antonie se otřásl v základech a ona podvědomě cítí, že cestu zpátky jí pomůže najít jedině odpověď na otázku: S kým a proč ji Massimo podváděl? Při svém pátrání po dívce či ženě jménem Mariani se dostává až do bizarní komunity přistěhovalců, homosexuálů a transsexuálů, v níž se jen těžce orientuje. Překvapením však zdaleka není konec - onou manželovou milenkou byl totiž ve skutečnosti muž, gay jménem Michele.
Drama tureckého režiséra, žijícího a pracujícího v Itálii, Ferzana Őzpeteka vstupuje do tajemství, tolik typického pro oscarového Španěla Pedra Almodóvara a mělo by oslovit všechny, komu se líbí jeho filmy resp. snímky Philadelphia a Než se setmí. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (23)
Viděla jsem lepší filmy o tématice sexuální odlišnosti. A viděla jsem dost filmů, kde člověk zjišťuje, že vůbec nezná nebo neznal člověka, který s ním sdílel život, stůl a postel. Ale způsob, jakým Víly dávají oboje dohromady, se mi líbí. Není to nic nápadného nebo dech ukrádajícího, ale čas vám to taky neukradne a možná vás i přinutí přemýšlet nad tím, kolik věcí je úplně jiných, než jakými se nám zdají být. Srovnávat to s Almodóvarovými a dalšími podobnými filmy zejména z románské kulturní oblasti mi nepřipadá šťastné, člověk se zcela zbytečně utopí v analýzách a srovnávání, zatímco má možnost snažit se spolu s hrdiny udržet se na hladině ve vlnobití pravdy a popření, přetvářky a touhy po štěstí, viny a smíření. ()
Tohle není jen další film o homosexuálech a lidech, kteří žijí svůj život alternativním způsobem. Tohle je něco daleko víc. Je to velmi citlivě natočené drama o lidských bytostech z masa a kostí se všemi jejich tajemstvími, hlubinami a vlastními světy. Je to film o přátelství, naplnění života a fungování v něm podle svých představ. Film se spoustou krásných myšlenek, hromadou pravdivých až dojemných okamžiků a špetkou humanity. Srovnávat Le Fate Ignoranti a Almodóvarovy počiny je nesmysl. Almodóvar je daleko syrovější a smyslnější. S Ozpetekem jsou si blízcí snad jen tématicky. Příběh alespoň pro mne byl velmi silný a rozhodně nesouhlasím s tím, že po odhalení manželova milence se ve filmu už nic neuděje. Naopak, tam pro mne film skoro začíná. Skvělé herecké výkony, výborná hudba, která dotváří naprosto přesně atmosféru, jenž mezi touhle neotřelou komunitou panuje. Filmový zážitek, který řadím mezi jedny z největších. A díky za ten nádherný závěrečný obraz s nerozbitou sklenicí... ()
. „Co není správné? Lhát těm, které milujeme? Ale co když jim řekneš pravdu a oni tě milovat přestanou? “ Ještě v noci žije Antonie bezproblémový a spokojený život vedle báječného muže a druhý den je vdovou. A než se stihne vzpamatovat z prvotního šoku zjišťuje, že její manželství nebylo zdaleka tak ideální, jak se domnívala. S někým se sedm let dělila o lásku svého muže. Bolest vystřídá rozhořčení. S kým, je další překvapení. „ Musím vědět, co mezi vámi bylo. Musím to pochopit“. Při hledání odpovědí nalézá Antonie zvláštní souznění ve společnosti, kde se cítil šťastný i její manžel. Nemůžu si pomoct, ale příběh mi přišel, alespoň z mého pohledu, tak málo pravděpodobný a k tomu tolik vzletných vět (obzvlášť druhá polovina), že víc než 3 * nedám. ()
Mnohdy si jen namlouváme že dobře známe své blízké, ale kdo skutečně jsou, to nám uniká. Hrdinka filmu Le Fate Ignoranti, Antonia, se až po smrti svého manžela dozvídá, kdo vlastně byl muž, kterého milovala a vedle kterého žila patnáct let. Snímek zkoumá, zda je správné lhát těm, které milujeme, za cenu, že s vědomím pravdy by nás oni milovat přestali. Také nám ostatním pomáhá vžít se do životů minorit v našem okolí, zejména té homosexuální. To byl také zřejmě účel tohoto filmu, přiblížit tento dnes již všední svět těm druhým, často nezasvěceným. Přesto myslím, že jsou lepší filmy, zabývající se vzdorem gayů vůči neohleduplnosti a zaslepenosti okolí, například film Before Night Falls, biografický film Juliana Schnabela o kubánském spisovateli Reinaldu Arenasovi, pronásledovaném kvůli své orientaci totalitním režimem na Kubě. Po technické stránce je Le Fate Ignoranti trochu nevyvážený film. Musím pochválit povedenou hudbu. Herecké výkony byly až na občasné světlé chvilky Margherity Buy a Stefana Accorsiho nepřesvědčivé. Film působí celkově poněkud neupřímně, což částečně vyvažuje zručná režie a několik světlých okamžiků ve scénáři (Hikmetovy básně, nerozbitá sklenka). Film není ničím provokativní, pokud jste tedy alespoň trochu tolerantní člověk, a citlivému divákovi může mnohé říct. Mě Le Fate Ignoranti zaujal a nebojím se ho doporučit. ()
Ze 106 minut jsem udělala 3 hodiny. Některé pasáže jsem si musela pouštět pořád dokola. Víc než cokoliv jiného mě zaujal vztah Michela a Antonie. Konkrétně při náznaku, že Michele miloval vlastně Antonii, ale v mužském těle, tedy prostřednictvím Massima. Neuvěřitelná myšlenka. A vlastně to bylo prostoupeno celým filmem. Kniha v rudých deskách - sebrané dílo Hikmeta. Michele mluvil o tom, že to bylo poprvé, co kdy potkal někoho, kdo si tak považoval jeho oblíbeného básníka. To byla věc, která ho na Massimovi zaujala. Ale ta kniha byla pro Antonii a Massimo neměl nejmenší tušení o Hikmetově existenci. :o) Tohle byl jeden z nejsilnějších okamžiků filmu. Film byl vlastně prostoupen mnoha příběhy, které se stávají jen opravdu zřídka a opravdu jen velice málo lidem. Například Ernestova láska k Emanuelovi: "Chtěl jsem ho úplně. I jeho nemoc." Neuvěřitelné. A další zajímavá postava - Emir s jeho přímostí, která je jeho výhodou i nevýhodou. Jeho postava se příběhem jenom mihla, ale rozhodně nebyla zanedbatelná. A mohla bych pokračovat, co všechno na mě v Le fate ignoranti udělalo dojem. To už by ovšem nebyl komentář, ale regulérní disertačka. :o) ()
Reklama