Režie:
Jan SchmidtScénář:
Jan SchmidtKamera:
Jiří MacákHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Jana Brejchová, Ladislav Chudík, Vladimír Menšík, Gustav Opočenský, Bohumil Vávra, Marie Popelková, Petr Štěpánek, Jaromír Hanzlík, Andrea Čunderlíková (více)Obsahy(1)
S předlohami Vladislava Vančury jsou potíže. Inspirovaly jak geniální dílo (Marketa Lazarová), tak rozpačitě vyhlížející nedodělky, mezi něž lze zařadit i tento povídkový snímek. Tři příběhy, zasazené do tuláckého i maloměšťáckého prostředí, pojednávají o nástrahách lásky, o drobných i zákeřných zradách důvěry. Pokus o náčrt zemitých postav však vyznívá spíše směšně, obsazení týchž herců do různých rolí v jednotlivých povídkách příliš nevychází. Selhává přenášení osobité poetiky Vančurova jazyka do filmové podoby. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (32)
Jen snad za Janu Brejchovou dvě hvězdy k původně jedné hvězdě. Na druhou stranu mají jednotlivé povídky stoupající tendenci pokud jde o kvalitu. ()
"Víte však vy, co je to láska?" Odpověď na tuto otázku stále hledám, leč zhlédnutí tohoto filmu mě v tomto ohledu nijak neposunulo. Film mě celkově vůbec neoslovil. Vančurův stejnojmenný povídkový soubor jsem bohužel nečetla, takže s předlohou nemohu srovnat. Zajímavé komentáře: Amper01, Snorlax, Vančura. ()
až na muziku hodně velká nuda, navíc všichni herci jako kdyby si tu odbývali svoje nejhorší výkony... ()
Chtít po adaptacích od Vláčila a Menzela natočit něco podle Vančury, to byla od Schmidta odvaha. To je asi tak jediné pozitivum tohoto filmu (jedna hvězdička), jinak jde o koncentrovanou nudu. Měly-li být povídky trochu "odvážnější", někde se stala chyba. Všudypřítomný vančurovský vypravěč maskoval neschopnost vypravěče filmového, a herci většinu času byli jen za aranžované loutky. Snad jen v poslední povídce se to trochu zlepšilo, za to je druhá hvězdička. ()
Vynikající scénická hudba Zdeňka Lišky ! ()
Poetické, ale trochu bezobsažné, příjemné, ale zapomenutelné dílko, které nenadchne a neurazí, pro J. Brejchovou však jako dělané. ()
Jak blbá předloha tak blbá povídka. Spousta keců, debilních scén vše je naprosto přiblblé, a rádoby umělecké. Je až s podivem, co vše se označuje za umění, snad z tradice... ()
Velice sexy Brejchová. Hlavně v povídce s cikánem. Oficiální komentář je blábol, jelikož to tady píše zarputilý zamindrákovaný nebo někým koupený idiot. Jakýkoli český film, který vznikl za minulého režimu je tímto kriplem skoro vždycky zadupán do země. Nechápu majitele stránek, že tomu nezatnou tipec. Absolutně neobjektivní kecy, které jsou ale v obsahu filmů. Jinak použití těch samých herců je účel, protože jsou to ti samí lidé,ale v jiných situacích, životech. A vypravěčovi vsuvky jsou vyloženě ze života a zajímavé. Hudba zase podtrhuje, dotváří atmosféru filmu. ()
opět skvvělá hudba zdeňka lišky ()
V pražských kinech se promítal od 4.3.1971 (U Hradeb) ()
Film byl uveden ve Filmovém klubu Alfa Sokolov v sezoně 1990/91. ()
Souhlasím, že s Vančurou je někdy trochu problém. Dovede vytvořit atmosféru, ovšem s dějem, který je pro film nezbytný, už je to v některých případech horší. Konec konců i Rozmarné léto, ač se vcelku dobře čte a navozuje atmosféru malého města a ospalého léta v říčních lázních, je ve své filmové adaptaci i přes účast výborných herců v podstatě prázdný a nezáživný snímek. V případě Luku královny Dorotky, sbírky šesti kratičkých povídek, jde jen o jakési střípky, pouhý okamžik v životě určitých lidí. Co se filmového zpracování týká, lze říci, že se dost, mnohdy až doslovně, drží předlohy, byť je zde oproti ní patrný i určitý posun. Například Kabrhel v poslední povídce Dobrá míra se jeví nikoli jako dobrák, ale spíše primitiv, a cikán Cyprián rozhodně působí daleko protřelejším dojmem než jako nevinný hoch, který má poprvé v životě pletky s nějakou ženou. Nemohu ovšem říci, že by zrovna tento posun byl ke škodě, protože právě poslední příběh je asi jediný, který má skutečný potenciál diváka zaujmout a obstál by patrně i jako samostatný film. Má totiž dostatečný náboj, napětí, spád, atmosféru a vyvážené herecké složení v podobě Vladimíra Menšíka, Jany Brejchové a Petra Štěpánka (v jehož případě jsou to i dosud jediné ryze sexuální scény, které z jeho filmografie znám). Stejně tak zasazení příběhu do staršího období než do doby Franze Josefa I., kdy se měl odehrát podle knihy, snímku prospělo. Souhlasím též, že v černobílé podobě by mohl získat i artový nádech, nicméně ani barevná verze není špatná a k převodu do černobílé se dnes nabízí řada freewarových střihových programů. Ráda bych viděla pokračování příběhu, ale Vančura jej bohužel dále nerozvedl. Co se zbylých dvou povídek týká, první není špatná, a to ani po stránce hereckých výkonů, ale příliš se vleče odnikud nikam a končí ve chvíli, kdy konečně začne diváka zajímat. Prostřední je pak zcela nezajímavá. Začátek filmu je zpočátku nejasný, ale vysvětlí jej samotný závěr. A toto obohacení o jednotný rámec v podobě motivu smrti, která nakonec semele všechny, vnímám vlastně jako klad. Využití stejných herců v jednotlivých povídkách pak tuto interpretaci podporuje a vyvolává dojem, jako by šlo o reinkarnaci a opakované setkávání se stále stejných lidí, jen za různých okolností a v různých obdobích, ovšem zmítaných stále stejnými vášněmi a city. Ostatně možná to byl i jediný způsob, jak ony samostatné příběhy spojit v jeden smysluplný celek. Co mi poněkud vadí, je záměna lásky s vášní a chtíčem, která je nicméně přítomná již v předloze, v níž autor vyjadřuje pro podobné lidské konání pochopení, a já prostě nemohu se všemi jeho filosofickými názory souhlasit. Ve filmové verzi to tedy jen poněkud více vyhřezne. Ve výsledku tak Luk královny Dorotky není film, který bych toužila sledovat často, na druhou stranu si jej na rozdíl od Rozmarného léta, které mne nudí, možná někdy pustím znovu. Vcelku poctivá adaptace, která má minimálně v určitých okamžicích i jisté filmové kvality. ()
Reklama