Režie:
Fred ZinnemannScénář:
Robert L. RichardsKamera:
Robert SurteesHudba:
Bronislau KaperHrají:
Van Heflin, Robert Ryan, Janet Leigh, Mary Astor, Phyllis Thaxter, Barbara Billingsley, Berry Kroeger, Will Wright, Irene Seidner, Harry Tenbrook (více)Obsahy(1)
Vojnový veterán Frank Enley je šťastne ženatý a spokojne si užíva malomestský život, až kým nezistí, že v meste je aj Joe Parkson. Enley a Parkson boli v nemeckom zajateckom tábore a niečo sa medzi nimi stalo. Zdá sa, že Parkson si prišiel vyrovnať staré účty... (matriosa)
Videa (1)
Recenze (17)
Sakra temný noir. Ne, že bych z něj byl kdovíjak nadšen, ale těch předností, kterými nad ostatními kvalitními žánrovými bratříčky vyčnívá, je tolik, že by byl hřích mu ten plný počet upírat. Jmenovitě temná a zneklidňující atmosféra (a to stačí, aby Ryan šoupal nohou či vrzal vesly), neustálá tenze a nejistota, propojení zápletky s válkou a nabourání amerického snu či v neposlední řadě nejednoznačnost obou hlavních postav, kdy jednak nevíte komu (a zda vůbec) fandit a jak se nakonec zachovají či nezachovají. Jedinou výraznější výtku mám tak k závěru, který sice není špatný, ale s tím hromadícím se napětím a zmíněnou nejednoznačností postav se z něj přece jen dalo vytřískat víc. ()
Jediný noir slávneho režiséra Freda Zinnemanna obsahuje úplne všetky propiety žánru, s výnimkou ikonickej dvojky "detektív - famme fatale". Namiesto nich však disponuje psychologicky prepracovanými postavami, u ktorých postupom času už neviete či sú dobré alebo zlé, vynikajúco vybudovanou bezvýchodiskovou a temnou atmosférou. Pričom ešte navyše príjemne prekvapí skvelými nápadmi zo zvukom (Ryanove šúchanie s jeho krivou nohou počas nočného obchádzania domu, či škrípanie vesiel na jazere). Vyvrcholenie, pripomínajúce trochu situácie pred westernovou prestrelkou je nakrútené skvostne, a aj keď môže spôsobiť rozpaky, svojím spôsobom je to vhodný záver celého príbehu. ()
Sice málo známý, ale pro mě jeden z nejlepších noirů vůbec. Zinnemanova "dokumentaristická" režie je mi u tohoto typu filmů mnohem bližší než třeba ceněnější novátorství Orsona Wellese. Herci nepřehrávají (až na občasné příliš "expresionistické ksichty" Van Heflina) a tak je film příjemně koukatelný i po těch šedesáti letech. Také dilema hlavního hrdiny, který si čím dál víc přeje vlastní smrt, působí věrohodně. I po formální stránce je "Act of Violence" "reklama na noir". Prostě - temné stíny na zdech i v duších, tak to má být :-) ()
Tak tohle byl zatraceně dobrý noir. Parádní atmosféra a ještě lepší příběh, který se točí okolo nacistického kolaboranta, který zradil a poslal na smrt několik svých přátel. Temný noir jak se patří, který i přes poměrně krátkou stopáž docela pomalu ubíhá, což však vůbec nevadí, jelikož tenhle snímek vás nemůže nudit. Námět by si za mně zasloužil Oscara. 88 % ()
Jeden z najzaujímavejších filmov žánru film noir, ktorý odkrýva temnotu a násilie ukryté za záclonami žiarivých ulíc amerického predmestia. Film odhaľuje skrz charakteristické noir-témy odplaty a viny, trvalé efekty .vojny na ľudí. Hlavný hrdina filmu Frank Enley ukrýva temné tajomstvo týkajúce sa jeho pôsobenia v armáde počas vojny. Príchod zraneného druha do jeho idilického predmestkého domu môže znamenať jeho odhalenie. Joe Parkson, postihnutý muž, krývajúci do Frankovho kalifornského mestečka počas úvodných titulkov filmu, je symbolom fyzických rán vojny. Obdobne, temnota, ktorá prichádza, aby zahalila dom, v ktorom žije Frank so svojou manželkou edith, je obrazom stáleho tieňa, ktorý vrhá vojna na povojnový americký život. Všetko, čo Joe hľadá skrz celú zápletku filmu odohrávajúceho sa v časovom horizonte dvoch dní a nocí, je pomsta. Jeho dôvody sú znázorňované mnohoznačne: narážkami na hrôzy vojny, na to, čo Joe zamýšľal učiniť s Frankom a čo sa stane vo vyvrcholení filmu. Act Of Violence je typickým filmom žánru film noir z toho dôvodu, že znázorňuje človeka, ktorého život je narušený slabosťou a zlým osudom a taktiež dramatizuje stratu dôvery medzi manželmi. Film taktiež zakotvuje noir-fenomén zvratu medzi dobrými a zlými. Vo svojom vizuálnom štýle film evokuje rozpory povojnovej Ameriky. Je to typický Zinnemann , odosobnený a vecný tón,v niektorých scénach však veľmi subjektívny, vťahujúci diváka do Frankovej mysle. ()
Galerie (20)
Zajímavosti (3)
- Všetky úvodné titulky (okrem názvu filmu) sú na samotnom konci filmu, čo bolo na tú dobu veľmi neobvyklé. (westerns)
- Film bol dokončený už v polovici roku 1948, ale vydaný bol až v roku 1949. (westerns)
- Do hlavných úloh sa uvažovalo aj o Gregory Peckovi a Humpreymu Bogartovi. (westerns)
Reklama