Režie:
Svatopluk InnemannScénář:
Bohumil ŠtěpánekKamera:
Jan RothHudba:
Josef KumokHrají:
Hana Vítová, Rolf Wanka, Jaroslav Marvan, Jarmila Šmídová, František Kreuzmann st., Jiří Steimar, Jarmila Kronbauerová, Raoul Schránil, Věra Ferbasová (více)Obsahy(1)
Studentka sexty Eva Martenová se zamiluje do nového mladého profesora Jiřího Hrona. Nemůže se v jeho hodinách soustředit, přestože je na vyučování jako vždy výborně připravena. Na školním výletě se snaží Hrona získat profesorka Bruncvíková, ale profesor na večírku tančí s Evou. Ve škole je Eva opět myšlenkami jinde a odmítne vydat Bruncvíkové Hronův portrét. S pláčem jde za Hronem do kabinetu a ten se jí snaží uklidnit. Jeho přátelské gesto spatří profesor Bernard, který měl už dříve výhrady k Hronovým moderním vyučovacím metodám. Oznámí řediteli, že Hron držel studentku Martenovou v náručí. Když se Eva dozví, že Hronovi hrozí kvůli ní disciplinární řízení, pokusí se o sebevraždu. Bratr její kamarádky Martiny, doktor Pavel Haler, ji však zachrání. V nemocnici Evu navštíví ospravedlněný Hron a vyzná jí svou lásku. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (32)
Ferbaska zahrála svůj klasický standard. Tedy pěknou bláznivku.Komičku v sobě zapřít nemůže, ani kdyby chtěla. Svědčí o tom převleková variace. Hana Vítová byla celá taková křehounká. Vůbec se jí nedivím, že se zamilovala do pana profesora. Však to byl taky velmi charismatický muž. Červená knihovna jako vyšitá. A celkem i milá. ()
Románek dívčího srdéčka, snad nejlépe charakterizovaný svým duchovním otcem, tedy spisovatelem Vilémem Neubauerem (1892 – 1965), vystihuje ve své podstatě vše, co tehdejší život dospívajících gymnazistek pro jejich status quo představoval. Platonická láska, jakkoli dnes vysmívaná a znevažovaná, neodmyslitelně náleží k projevům dívčí adolescence a měla-li jako taková někdy šanci na úspěch, stalo se tak většinou zčásti díkem náhody a štěstí. Není divu, že tento dramatický konflikt zlákal také české filmaře, tehdy byly podobné příběhy v kurzu a zvyšovaly tržby producentům i majitelům kin, kteří si mnuli ruce, jak málo stačí ke spolehlivému výdělku. Sextánce lze bezpochyby vytknout nepříliš důvtipný scénář, který v podstatě kopíruje ustálené schéma (nezbytná, dramaticky působivá otrava jedem) a předem kalkuluje s emocemi diváků. Hana Vítová s Rolfem Wankou ovšem představují dvojici natolik elektrizující, aby dokázali odolat všemožným nedokonalostem v rovině literární i filmové. Vděčný humor sem vnáší vedle rozpustilé Ferbasky i figurka dobromyslného školníka v podání Theodora Pištěka. Filmy jako je Sextánka a jí podobné představují, řečeno obrazně, výkladní cukrárenské zákusky, kterým zkrátka neholduje každý. Ovšem, kdo občas nezhřešil? ()
Ten film je strašný, přitom by stačilo poměrně málo, aby působil zajímavěji - zasadit ho do skutečně romantického ovzduší (jako třeba je Noční motýl), obsadit skutečně dramatické herce (spíše divadelní, zde jen Steimar a Kronbauerová) a ubrat prostor pro první spíše dobově komediální část (která zas tak špatná nakonec i díky Ferbasové či Kreuzmannovi není) odkazující - už názvem (který je podle mě hodně zavádějící) k Fričovým študáckým komediím (ale ubírajícím citové vypjatosti, kvůli níž byl film zřejmě točen) , pak by to bylo melodrama silné a přesvědčivé (hudba filmu je pro žánr dokonalá). Přes všechny chyby nakonec dávám průměr, protože určité kvalitativní aspekty přeci jen zůstávají. ()
Jedná se o učebnicový příklad špatného sentimentálního melodramatu (chcete-li červené knihovny) a archetyp Pytlákovy schovanky. Scéna s jedem, zkoušení u tabule, slídivý profesor matematiky, patetické výkony Steimara a Kronbauerové (ryze divadelních herců jako rodičů hlavní hrdinky) jsou výrazem žánrových a režisérských klišé a hereckých manýr. Celkový obraz filmu nevypadá opravdu nijak lichotivě, ale s jistou dávkou nadhledu se dá zhlédnout. Škoda, že Hana Vítová je v širším diváckém podvědomí zapsána právě takhle. Ale nebude to trvat ani třináct let a v Pytlákově schovance vše odčiní. Na pět hvězdiček jsem si opravdu netroufal. ()
Rolf Wanka byl fešák... Neuvěřitelnej fešák... Asi jsem se zamilovala... Raoul Schránil má silnou konkurenci... Jinak je to romantika jako blázen o zakázané lásce s tím krásným kouzlem 30. let... To byla doba... Když chlapi nosili klobouky a obleky a ženy byly sexy, i když na sobě měly oblečení ke krku a vidět jim byly maximálně kotníky... Mám pro tuhle éru slabost... ()
Galerie (9)
Zajímavosti (2)
- Súbežne sa natáčala nemecká verzia pod názvom Arme kleine Inge. (BlueNeon81)
- Filmovanie prebiehalo v Prahe na Václavskom námestí a na zámku Hubertus v Jilovišti. (dyfur)
Reklama