Režie:
Bojan VuletičScénář:
Bojan VuletičKamera:
Jelena StankovićHrají:
Mirjana Karanovič, Jovana Gavrilovič, Mira Banjac, Boris Isakovič, Srdjan Todorovič, Zinaida Dedakin, Bora NenicObsahy(1)
Paní J. je nezaměstnaná vdova, která před drahnou dobou propadla vleklé depresi. Přelidněný panelákový byt, který obývá s tchyní, dcerou školou povinnou i už dospělou a také jejím ženichem, neopouští ani neuklízí. V naprosté netečnosti k okolnímu světu naplánuje sebevraždu, kterou hodlá uskutečnit na výročí manželovy smrti. Zbývá pár drobností, které je třeba ještě vyřídit: vrátit židli sousedce, vypovědět pojistku či dát svou fotku na hrob, jenže nic z toho není tak jednoduché, jak by se mohlo zdát. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (11)
Musím povedať, že som na Medzinárodnom filmovom festivale za tie roky videl aj lepšie filmy , no ja som bol s Rekviem veľmi spokojný. Atmosféra fungovala, všetci herci (vrátane detských) hrali na výbornú. O hlavnej predstaviteľke ani nehovorím, tá excelovala. Čierny humor taktiež zafungoval - nebol by som si pomyslel, že pri takom filme sa budem nahlas smiať. Celý čas som sa pripravoval na smutný koniec, ale aj tebln happy end beriem. Premena hlavnej postavy bola zvládnutá verne, ako po stránke hereckej, tak aj režisérskej ()
Boha už se zastřel ať už konečně mužů odejít... ()
Film, ktorý nám ukazuje, v akej absurdnej dobe sme onehdy žili i my (a niektorí stále možno žijú). A zároveň nám ukazuje i až absurdne veľký rozdiel medzi schopnosťou balkánskych a československých tvorcov nakrútiť niečo podobne čierne, trefné a zároveň smutne vtipné. ()
Já nechci bejt mentorskej, možná jsem nebyl uplně ready, ale přes vážný téma to byla tak ucouraná nuda o jednom sobci, že jsem si druhej den ani nepamatoval, jestli se teda zabila, nebo ne. A to je na jeden film trochu málo. Nejvíc mě pobavil ten jejich přístup ke starý babce. #kviff #siDóbro? (60%) ()
Věrohodně vyobrazené chování člověka trpícího depresí, o níž často koluje celá řada mýtů a nepravd. Ta trochu surrealistická scéna v autě byla skvělá, závěr byl možná zbytečně roztahaný, ale zato mě chvíli zajímavým způsobem držel v nejistotě. ()
Tento film ma dosť iritoval. Azda správaním každej jednej postavy, ale ešte viac tým odľahčeným podaním smutných vecí, ktoré akože mali vyznieť vtipne: extrémne vulgarizmy (aj z úst malého dievčatka), otrasné správanie sa k starej babke, či celkovo absencia základnej úcty medzi členmi rodiny. Čo je na tom vtipné, prosím? Naozaj netuším. Ale dobre, toto možno nie je úplne vina tvorcu filmu, ako skôr podaktorých rehúňajúcich sa divákov v kinosále. Keď sa od toho pokúsim odhliadnuť, musím uznať, že mnohé negatívne – so samovraždou spojené – emócie, ktoré film zrejme mal vyvolať, naozaj aj vyvolal, a to za cenu, že neprestal byť miestami vtipný (samozrejme, nehovorím o tom, čo som uviedol vyššie). Filmu uznávam, že sa mu podarilo dosiahnuť to, čo pravdepodobne chcel dosiahnuť. Iritoval ma, no mal ma iritovať. Bol zvrátený a absurdný, ale mal byť zvrátený a absurdný. Pre mňa síce čiaru párkrát prekročil, ale napriek tomu ide o zapamätateľný a vyrušujúci počin – dobrým i zlým spôsobom. ()
Rekviem za paní J. nabídlo slušnou podívanou, plnou absurdních a úsměvných věcí a záležitostí (takže intertextualita na Kafku na nejvyšší možné úrovni), zejména peprný slovník mladší dcery mě dost bavilo číst. Špatné bylo ale zpracování (pokusu) sebevraždy - nikdo teď neví, co se stalo, resp. proč to neproběhlo. A v případě, když se jedná o klíčovou scénu z filmu, ke které směřujete 90 minut, to docela vadí. ()
Úderně důstojná filmová skica o ne/chtění zůstat. ()
Film zvrácený tím způsobem, že divák hlavní postavě fandí k tomu, aby se jí ta sebevražda skutečně podařila. Pěkná ukázka člověka, který je po roce očividně ještě v šoku ze smrti nejbližšího a ztráty zaměstnání. Klacky pod nohy, které jí pak ostatní v honbě za její sebevraždou házejí pod nohy, jsou pak až absurdní ("nemáme písmeno J, nemůžeme tisknout potvrzení"). A ten konec přece jen překvapí, takže jsem dostal to, co jsem čekal a ještě více. #kviff ()
Reklama