Režie:
Carlos SauraKamera:
Luis CuadradoHudba:
Luis de PabloHrají:
Ismael Merlo, Alfredo Mayo, José María Prada, Violeta García, Emilio Gutiérrez Caba, Fernando Sánchez Polack, María Sánchez ArocaObsahy(1)
Trojice starých přátel a bývalých obchodních společníků se po letech schází u příležitosti honu na králíky. Všichni se za ty roky změnili a navzájem odcizili. Na povrch vyplouvají nové starosti a potlačované komplexy. A když se začne míchat obchod s přátelstvím a přidá se nesnesitelné vedro v prostředí vyprahlé buše, nemůže z toho vzejít nic dobrého. (joSew)
(více)Videa (1)
Recenze (11)
Hon neústupně, či lépe řečeno radikálně rozkrývá entitu přežívajícího zbytku toho, čemu lze snad také říkat přátelství. Neboť toto "přátelství" je poznamenáno krvavou národní minulostí a prominentním postavením falangistů, osobním prospěchářstvím a lačností. A do toho se ještě navíc promítají intimní frustrace, akutní nebo dlouhodobé osobní neúspěchy, rivalita, záště, pocity zrady, ponížení nebo povýšenosti. Carlos Saura vytvořil bytostnou poezii úspěšného muže, jenž je však z větší či menší části niterně zdeformován. Poezie deformované vnitřní krajiny vystupuje ze svého skrytu do žhavého kastilského slunce, ta je zarámována do rozpálených obrazů a neúprosných kompozic kameramana Luise Cuadrada, a je podepřena znepokojujícím rytmem hudebního skladatele Luise de Pabla. Hlavním hrdinou z niterných explozí je José (zajímavý Ismael Merlo), majitel honitby, jenž v tužbě po "věčném mládí" přecenil své zdánlivě nevyčerpatelné síly. A kdosi by mu mohl přeci splatit určitý dluh. Dalším vrcholem příběhu je Paco (dobrý Alfredo Mayo), pragmaticky úspěšný muž, podle něhož je blaho života určeno pouze vítězům. Třetím do party "přátelství" je Luis (dobrý José María Prada), nespokojený to muž se svým vlastním postavením, přesto však mnohé snášející. Jistým "nevinným" prvkem uprostřed těch niterných explozí je Enrique (příjemný Emilio Gutiérrez Caba), mladík z prominentních poměrů, a přesto stále dosud s nezkaženým jádrem. Z dalších rolí: kulhavý a prostší Josého pasák ovcí Juan (Fernando Sánchez Polack), jeho mladá neteř Carmen (Violeta García), či Juanova nemocná matka (María Sánchez Aroca). Film Hon je znepokojivou poezií o základních strukturách lidských niter. Je to působivý prožitek. ()
Komorný príbeh 6 postáv, aj keď pre film sú podstatné iba tri z nich. Film ako keby sa skladal v dvoch častí. Tej prvej - pokojnej, v ktorej je lov králikov nepodstatný a slúži iba na vykreslenie charakterov a vzťahov medzi postavami a potom tej druhej - záverečnej, v ktorej vyskočia postavy z kože a nezmyselne po sebe strieľajú ako z nejakej lacnej videohry. Proste nechápete tú otvorenú a neočakávanú násilnosť. Napätie predtým príliš nefunguje, cez obrazovku sa celý čas driape predovšetkým nehostinná krajina ošľahaná spaľujúcim slnkom, v ktorej by som nechcel byť ani minútu. Jedna z postáv pritom utrúsi niečo o tom, že aká pekná krajina - lež okrem kamenia, zajačích dier a pár vyschnutých krov tam nič nie je, žiadny strom, žiadna čistinka, žiadna tráva či aspoň tieniace miestečko. Aby som nezabudol, kto nemusí otvorené násilie na živých tvoroch, v tomto prípade zajace a fretka, ešte k tomu z pasie, nemal by film ani sledovať. Dnes by niečo také prejsť asi nemohlo. ()
Dusivá atmosféra nielen kvoli vyprahnutej pustine, kam sa vydali štyria muži na lov králikov. Táto činnosť je len spúšťačom udalostí. Každý si nesie svoju frustráciu z neúspechov a je len otázkou času, kedy prepukne v nenávisť voči druhému. Psychologická dráma v Saurovom poňatí má svoju kvalitu a dokazuje, že aj s minimom rekvizít v nehostinnom kúte sveta sa dá vytvoriť kvalitný film. Piaty komentár. ()
V dnešní době epických digitálních ejakulací a rozhazování milionů za technicky opulentní, předimenzované interierové i exteriérové baroko je téměř k nevíře, jaký minimalismus stačil Carlosu Saurovi k natočení tohoto velice působivého a podmanivého snímku. Vyprahlá a extrémně nehostinná oblast Seseña u Toleda, tři proplešlí a nerudní strejci se spoustou patron (plus do party jeden mladší, životem tolik neopotřebovaný srneček), zneklidňující hudba v rytmu vojenského marše a nedefinovatelná, za to však silně hmatatelná hrozba, která se vznáší někde v nedýchatelném rozpáleném vzduchu a diváka drží v napětí až do okamžiku finálního rozuzlení. Film lze přitom vnímat z různých úhlů pohledu, ať už jako syrovou psychologickou sondu nebo jako reflexi španělské historie, a to jednak občanské války, druhak nástupu údobí nazývaného pelotazo, během něhož se Španělsko začalo modernizovat a nastoupilo na cestu postupného budování prosperity, jež však bylo doprovázeno vládou peněz, bezskrupulózním predátorským jednáním, rozpadem mnohých dosavadních přátelství a propadem do deprese a zahořklosti těch, co onen přechod z různých důvodů nezvládli. Je zajímavé, že dílo přes svou těžkou a pesimistickou atmosféru a alegorii na téma nezhojených ran občanské války nakonec prošlo bez větších problémů filtrem frankistické cenzury (údajně díky filmovému nadšení falangistického cenzora Marcela Arroity). Nu, na rozdíl od československého trezoru ten španělský asi ve své době zůstal (polo)prázdný... ()
Zabudnite na Tarantina a jeho vatovo plane kokoti plky a Hateful 8. Saura je pravom jeden z najlepsich svetovych reziserov, tento film je toho krasnym dokazom. Po X rokoch sa stretli traja kamarati, a zastrielali si na zajace. Dusiva atmosfera vsak postupne vyplava na povrch, maju sa radi, nemaju sa radi? Tempo je vyborne, do toho este dost masakrozny koniec. Vatovo planych plkov tu niet, a uz len kvoli koncu sa oplati film dopozerat a viackrat sa k nemu vratit : 89 % ()
Galerie (20)
Photo © Bocaccio Distribución S.A. / Tamasa
![Hon - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/161/504/161504611_16f058.jpg)
Reklama