Režie:
Stanley KubrickKamera:
Douglas MilsomeHudba:
Vivian KubrickHrají:
Matthew Modine, Adam Baldwin, Vincent D'Onofrio, R. Lee Ermey, Dorian Harewood, Arliss Howard, Kevyn Major Howard, Ed O'Ross, John Terry, Kieron Jecchinis (více)VOD (3)
Obsahy(1)
V roce 1967, během války ve Vietnamu, nastupuje skupina nových rekrutů na výcvik k námořní pěchotě. Čeká je zde vojenský dril, ale hlavně tvrdý a nesmlouvavý seržant Hartman, který vojáky despoticky drezíruje a šikanuje. Mezi rekruty jsou vojíni Vtipálek, Kovboj a také neohrabaný a tlustý Leonard. Hartman ho neustále ponižuje, za jeho neúspěchy začne dokonce trestat celou rotu. Ne každý je schopen takový dril přežít a zachovat si zdravé myšlení. Leonard se uzavírá do sebe, přestává komunikovat s okolím, nakonec zastřelí Hartmana a pušku obrátí i proti sobě. Vtipálek, po čase seržant, se stane válečným zpravodajem. Dorazí k bojové jednotce, které velí jeho kamarád z výcviku Kovboj. Jednotka je cílem vietnamského odstřelovače, vojáci jeden po druhém umírají, mezi nimi i Kovboj. Vtipálek nakonec nachází střelce, kterého jeho kolega z novin, válečný fotograf, postřelí. Je to mladinká Vietnamka... (TV Nova)
(více)Recenze (940)
Vynikající Kubrickova režie stvořila tenhle velmi silný a drsný film. Dovolím si tvrdit, že mezi filmy o válce ve Vietnamu které jsem viděl těžko hledá soupeře (Snad až na Četu).... Možná narozdíl od většiny diváků se mi druhá - "vietnamská" - část líbí víc. To je ten Kubrick, kterého mám rád. ()
Oscar 1 nominace: Scénář - A ()
One-man-show zeleného mozku v první třetině je dokonalá, ale sotva se děj přehoupne do Vietnamu, začne film povážlivě skřípat. Vlastně se tu dvě třetiny nic zásadního neděje. Žádná hlubší myšlenka se tu nekoná, nic co by ve mně zanechalo emocionální zážitek, což bych u Kubrickova filmu čekal. Navíc exteriéry "Vietnamu" jsou dost nepřesvědčivé a bojové scény Kubrick neumí. Rozhodně znám lepší filmy s vietnamskou tematikou. ()
Stanley Kubrick svoje řemeslo ovládal tak jako málokdo jiný, FMJ je toho vynikajícím příkladem. Gunner Sergeant Hartmann je dodneška pojem mezi vojenskými šikanisty, Vincent D'Onofrio je coby jeho oběť naprosto neuvěřitelně uvěřitelný, jenom nechápu co všichni mají proti "vietnamské" části filmu. Je to naprosto geniální film, i přes syrovost až odpornost některých scén, ale taková už je válka. ()
"Je to jako ve válce" První ze tří segmentů s matematickou přesností strukturovaného filmu je geniální. Monotónní, ubíjející psychické násilí bez možnosti vydechnutí. Armáda si přisvojuje vojáky, dává jim nová jména a bere individualitu. Zásluhou mechanického opakování týchž činností a strojově symetrických záběrových kompozic se z filmu vytrácí jakákoli spontánnost, cokoli přirozeného, cokoli lidského. Celý brainwashingový horor logicky vrcholí stvořením monstra (ač to nebyl režisérův záměr, D'Onorfio má na tváři ke konci stejný škleb jako šílící Nicholson v Osvícení). Pak přichází nečekaný zlom, náhlá změna prostředí a tónu. Zůstává chladnost, znemožňující nám identifikaci s kteroukoli postavou. Joker je až do předposlední scény, kdy v sobě dobrovolně popře poslední kousek lidskosti, více pozorovatelem než aktérem dění. Rozdělení filmu odpovídá jungovskému konceptu lidské duality. Dvě tváře, dobro a zlo, jeden člověk. Olověná vesta zdaleka není jen dalším válečným filmem nebo dalším filmem o Vietnamu. Podává pesimistickou výpověď o podstatě kterékoli lidské bytosti. Válka jen odkrývá, co zůstává v dobách míru skryto. 90% Zajímavé komentáře: Eodeon, ScreamJay, mls, Merggie, MacGyver, freeeeedom, walecz ()
Válečný filmy nejsou můj šálek čaje, z Kubricka neuchcávám, ale nevybavuju si, který jiný snímek mě, kromě vojína Ryana, takhle dostal. Buzerace, pot, krev, Vincent D'Onofrio, Vietnam, válečné zpravodajství, Matthew Modine, zábava i jatka, prostě válka. 100%!! ()
Olověná vesta bohužel má svůj vrchol už někdy kolem 40. minuty, poté značně zvolní v tempu, nastoupí nuda a v závěru naprosto vyšumí do prázdna. Zklamání jsem ale čekal, válečné filmy totiž absolutně nemám rád. ()
Ten lampasáckej buzerant na ty kluky v té první části tak řval, že bych do Vietnamu odjížděl zcela hluchej. No, ale čím víc lampas řve a buzeruje, tím víc doma s koštětem šúruje podlahu pod přísným dohledem své manželky. Opravdu krásná úkazka toho, co dokáže podpantoflista s vyšší šarží na uniformě. Vietnamská část byla velmi dobře natočena, některé záběry kamery a to i ty kýčovitější mě dostávaly do filmového ráje. Samotný příběh ve Vitenamu po mě trošku pohazoval slůvkem nuda, ale konec už byl zase výživnej . Ovšem mě vždycky fascinuje jak se snaží někdo něco dobýt, že se furt někdo někam sere, to nechápu. Já bych si v tom zákopu dal cígo a čekal bych jak se to vyřeší a nebo kdo dřív chcípne hlady, případně bych psal SMS do Prahy svý holce : " Prosím tě dneska večeř ještě nepřijedu, pořád tady dřepím s amíkama v tom zákopu a čeká se kdo vyhraje, tak až se to nějak vyřeší tak já ti dám vědět a neboj nezahýbám ti a odpadky vynesu, ahoj Pavel . " Jenže já ve Vietnamu nebyl a tak tu válku amíci logicky nemohli vyhrát. Především za to ukřičený hovado v první části a skvělou kameru v části druhé se dostal film až na čtyřhvězdičkové hodnocení. ()
První polovina filmu je naprosto dokonalá, a to doslova. Ve druhé půli už tempo (překvapivě) poněkud polevuje, ale i tak jde o strhující dílo. Úžasné herecké výkony, jimž dominují hlavně Vincent D'Onofrio a R.Lee Ermey, ovšem Matthew Modine je taky výborný. ()
Ano, je to excelentní válečný film odehrávající se z větší části ve Vietnamu, ale mě osobně se z tohoto období nejvíce líbila Apokalypsa. Samotná Olověná vesta neboli Full Metal Jacket chcete-li je výborně rozdělena na dvě části, čímž se líší od ostatních filmů a rozhodně mám radost z toho jak si režisér dokáže vybrat herce. Bylo to možné vidět v Mechanickém pomeranči, ale i v Osvícení. Tyto tři filmy mě vždycky dokázali nahnat strach a nepříjemné mrazení v zádach díky opravdu příšerně strašidelnému výrazu, který jedna z hlavních postav dokáže vložit na plátno. Tak nějak jsem si připadal, když zmagořený vojín nabíjí zbraň náboji tzv. olověnou vestou. Jak prosté. Druhá půlka má o hodně hutnější atmosféru a nádherné kulisy města Hue jen co je pravda a na konci nakonec zjistíte, že válka je vlastně děsný svinstvo jako v mnoha filmech, až na to že zde o hodně surověji a bizarněji než v ostatních. --- Vojíne Kovboji a vojíne Vtipálku, ustelte si a pak umejte hajzly, vy střeva! Chci je tak čistý, aby se tam mohla jít vysrat i Panna Marie! ()
║Rozpočet $30miliónov║Tržby USA $46,357,676║Tržby Celosvetovo $65,900,000║ neviem, neviem, čo môže len byť také výnimočné na tomto filme, najviac ma asi brala hudba ale príbehovo nič zvláštne, strhujúce /40%/ ()
Čestně – nedivím se, že Stoneova Četa si ve své době vedla lépe... Kubrickův Vietnam je pro oko diváka přeci jen méně atraktivní, urbanističtější (žádné ztísněné džungle se nedočkáme), méně akční, rozvláčnější a obšírněji pojatý. Přesto je působivý, byť na můj vkus jaksi odosobněný a chladný. Za vůbec nejlepší považuji úvod a závěr filmu – mariňácká přípravka se sestává z neustávajícího řvaní péráka, otupujícího drillu a zpěvu oslavných písní. To vše v tradičně vynalézavém vizuálním podání made in mr. Kubrick (scéna kontroly ostříhaných nehtů se špalírem vojínů na bednách je nezapomenutelná). Závěrečná scéna se sniperem je naopak to nejosobnější, co dává všemu dosud viděnému zrůdný smysl... a patří mezi to nejdrastičtější, co je v tomto žánru k vidění. Za nejproblematičtějčí rys Olověné vesty považuju postavy, které jsou až příliš schematické a nenápadné, o to však více vyniká naprostá absurdita a odlidštěnost války. A samozřejmě též Kubrickův cit pro dramatičnost situace a její vizualizaci. Výtečný je i "dobový" písničkový soundtrack. Suma sumárum, Olověná vesta patří mezi ty mezi divácky "méně atraktivní" Vietnamy, ale po stránce ideové mezi nejzajímavější. ()
Tohle je ukázka chápání psychologie člověka. Ukázka toho, jak je důležité, aby režisér měl víc než talent, ale hlavně cit. Buzerace nováčku, kteří jsou jen navíc a vyjde z nich maximálně 5 těch pravých je skvělá. Psychologické rozpoložení úžasně zahrané Vincenta D'Onofria. Tenhle film do sebe skvěle zapadá. Provokace k lepším výsledkům. Tenhle film je fakt dobrý. Nejen, že ukazuje jaké je být nováček, ale ukáže i kde jsou hranice mezi normálními lidmi a vojáky. Voják má být robot na zabíjení a nemá přemýšlet. To je dokonalý voják. Takových, ale moc není. Ne, že by nebyli, ale někteří to nevydrží. ()
Scénář: Stanley Kubrick, Michael Herr, Gustav Hasford .. Olověná vesta mi víc než film o válce ve Vietnamu připomínala JEN "depresivní dokument" o zmíněném konfliktu. Úvodní pohled na výcvik s tragickými následky je sice trochu lepší než zbytek, ale nijak extra mě nenadchl. Po výcviku se dostáváme do válečného dění. Vojáci se setkávají s neválčícími "domorodci", střílejí po těch bojujících, sdělují své zážitky do kamery a sem tam umírají. Můj popis možná působí nezáživně, ale stejný dojem jsem měl při sledování filmu, tak se to sem snažím trochu přenést... Od Kubricka zklamání. Nebýt to od mistra, ale od kdejakého režiséra, byl bych nadšenější. Celkově je totiž snímek docela zajímavý, jedno shlédnutí si určitě zaslouží a má určité své kvality, ale zaujímá tak trochu jiný pohled na Vietnam. Olověná vesta působí dost chladně, nezaujatě a takřka s nikým vás neztotožní. K srdci mi určitě nepřirostla.. 65%. ()
Připrav si prdel!Budeš mi srat manžetové knoflíky!Ho-Či min je darebák,má volezlý koule a nestojí mu pták!Vy umejete hajzly,a ať se lesknou chci aba se tam vysrala i Panna Marie. Sice je to hodně sprosté(pro ty kdo neviděli Posledního skauta) ale zase je to klasika válečných klasik.Tvoje nejlepší část vytekla tvý mámě škvírou v prdeli a na matraci udělala velkej flek. ()
Těžko na cvičišti, lehko na bojišti - to ovšem musí člověk cvičiště vůbec přežít. Film se dělí na dvě části (výcvik a akce ve Vietnamu), přičemž první mi přišla lepší, především díky neskutečným výkonům Lee Ermeyho (sám bývalý mariňák) a Vincenta D´Onofria. Film byl nominován na Oscara za scénář (Kubrick a další). ()
Můj oblíbený Kubrick opět nezklamal. Ovověná vesta je jeho dalším geniálním dílem. Vrcholné herecké výkony (V. D'Onofrio, M. Modine a koneckonců i hláškař R. Lee Emery:)), geniální kamera (pohledy zpoza ostřelovače) a na Kubricka opravdu velmi strhující tempo celého filmu (opravdu uteče jako voda!) dotvářejí Kubrickův obraz dokonalosti. Zase je to film o něco jiný, než ostatní mistrovy projekty, a to nejen žánrem válečného filmu. Skvělé rozdělení na dvě poloviny (netroufám si tvrdit, která je lepší - 1. má trochu paradoxně rychlejší tempo, ale ve druhé se zase režisérsky víc vyřádil...). Není co řešit, dalších 5* pro další Kubrickův film. ()
Mě to moc nenadchlo jasně první půlka je super výcikovej tábor bylo asi fakt peklo. První půlka za 5* ale ten Vietnam byl nemastnej neslanej a hlavně nudnej. ()
RETRO ,,Většina z vás půjde do Vietnamu. Někteří z vás se nevrátí. A pamatujte si: pěšáci umírají – proto tu jsme! Ale PĚCHOTA JE VĚČNÁ! Což znamená, že I VY JSTE VĚČNÍ!“…. Každému zajisté utkví v paměti 5ti minutový monolog seržanta Hartmana. Obdivuji S. Kubricka, že bez velkých davových scén dokázal natočit film, který má výborné vypravěčské tempo a maximální napětí. Již v roce 1987 do něj dal všechno to, co i dnes očekáváme od válečných filmů. Soustředí se na jiné věci než ,,Četa“, přesto celkové vyznění je neméně alarmující. Skvěle dávkovaná a časovaná hudba Abigail Mead (Vivian Kubrick), pomáhá divákům získat ,,ten pohled“, jakoby VIDĚT MIMO REALITU! Přiznám se, že na konci MÁM VE TVÁŘI TEN VÝRAZ a mrzí mě, že je konec. PŘÍBĚH ***** HUMOR ** AKCE ***** NAPĚTÍ ***** ()
Již na počátku osmdesátých let se Stanley Kubrick rozhodl natočit film zachycující co možná nejvíce realitě podobný obraz Vietnamsko-americké války, pro vykonání čehož si ke zpracování vybral autobiografickou knihu Gustava Harforda, coby skutečného účastníka tohoto konfliktu. Po několika letech intenzivní spolupráce s ním a se svým přítelem Michaelem Herrem, taktéž válečným veteránem, vzniká scénář a Kubrick jej realizuje. Samotný film uvádí zvuk tklivé písně o loučení se se svobodou a nastoupení do vojenské služby. Zároveň vidíme střídající se záběry stříhaných hlav rekrutů americké armády. Tím je obrazně vyjádřeno smazávání lidských individualit, jejich minulost je relativizována a je poukázáno na nutnost generalizace fyzického vzhledu k stvoření semknutého kolektivu strojů na zabíjení. Hned první scéna tematicky vymezuje první část filmu, kterou je vojenský výcvik. Seržant Hartman se nám představuje jako archetyp zapáleného militaristy, jenž je hluboce přesvědčen o prozatimní méněcennosti svých svěřenců. Jeho řečový projev je nepřetržitým proudem urážek, jejichž platnost v případě chuti ztvrzuje užitím fyzického násilí. Budoucím vojákům dává posměšné přezdívky a tak nám i představuje hlavního hrdinu snímku a současně jeho vypravěče; vojína Vtipálka. Dalšími postavami jsou texaský rodák Kovboj, černoch přezdívaný Sněhová koule, a především pak vojín Gomer Pyle, vlastním jménem Leonard Lawrence. Již zde dochází k určitému předznamenání charakterů a osudů postav. Do popředí děje se brzy dostává konflikt seržanta Hartmana a vojína Gomera Pylea. První je neústupný ve svých požadavcích a hodlá za každou cenu druhého zocelit. Druhý je neschopen splňovat jeho vysoké nároky a je za to prvním náležitě trestán a ponižován. Své agresivní sklony si seržant na Pyleovi vybíjí s čím dál tím větší vervou. Ten nemá odvahy ba ani práva se mu jakkoliv bránit a stává se bezmocný. Jeho brzká ztráta bezstarostného úsměvu a stále mrtvolnější pohledy jsou předzvěstí závěrečné katastrofy. Scény zobrazující pozvolný průběh tréninku jsou pravidelně střídány se sborovými provedeními pro-militaristických popěvků, které jsou rekruti nuceni zpívat za běhu, snad pro posílení morálky družstva. Značně absurdně působí i modlitba vojáků ke své pušce, kterou mají zdůvodněnou jako náhradu namísto přítomnosti žen, od kterých jsou nyní odloučeni. Pyle se pomalu stává černou ovcí celého kolektivu. Ve všech disciplinách svým výkonem dalece zaostává za ostatními. Seržant pro něj nemá kousku soucitu, naopak jej obviňuje z nedostatku zápalu pro věc a ze záměrného bojkotování jeho autority. V kontrastu s ním je zde Vtipálek, který plní veškeré své povinnosti s patřičnou dávkou mladické vervy, jeho duše přetéká touhou po zabíjení a taktéž nemá strach ze slovní konfrontace se seržantem, čímž si získává jeho náklonnost. Je pověřen převýchovou Pylea, tedy již předem nesplnitelným úkolem. Infantilnost seržantových snah o maximální oddanost a disciplinovanost jím vycvičených mužů kupodivu zřídkakdy sklouzává ke komičnosti, spíše je povětšinou mrazivá. Jeho opovrhování lidskými slabostmi je až příliš výrazné na to, aby zůstalo bez odezvy. Jeho bezbřehá zlost je ve stálém kontrastu s Pylovou bezmocí, jak fyzickou tak psychickou. Přes veškerou Vtipálkovu snahu se Pyle nedokáže vyhnout svým chybám. Selhavší seržant upouští od přímého trestání Pylea a podněcuje nenávist ostatních vůči němu tím, že je nechává pykat za jeho chyby. Stádo je tak motivováno k destrukci svého nejslabšího článku a jedné noci je Pyle brutálně zbit svými kolegy. Zde je jasně ukázána Vtipálkova duševní rozpolcenost – nejprve se dlouze rozhoduje, zda se začlení do davu mstících se a když tak nakonec učiní, je vzápětí dostižen svým svědomím, které jej obviňuje z násilného chování, jehož se dopustil na nevinné bytosti – to se později ukáže jako rozhodující činitel jeho neschopnosti zabít v praxi. Pyle je definitivně zlomen přílišným množstvím nenávisti z přílišného množství zdrojů působících po přílišně dlouhou dobu. Uvěří vlastní méněcennosti a začne ji pokládat za životní realitu. Nejprve je takto uvržen v apatii. Přestává vnímat okolí a v jeho podvědomí se mísí beznaděj s nenávistí, aby později začal vědomě spřádat plán pomsty. Vojín Sněhová koule zde představuje komický prvek, který čas od času vhodně odlehčuje poněkud dusnou atmosféru. Postava Kovboje slouží jako jakýsi neutrální zástupce celého kolektivu; maximálně lze vystopovat náznaky jeho sobeckosti a egoismu. Pyle nachází jedinou disciplínu, kterou zvládá, a tou je střelba z pušky. Za to je seržantem vzat na milost a alespoň částečně je mu z jeho strany tak vyjádřena poprvé v celém příběhu trocha uznání. Psychické následky jsou však příliš zničující na to, aby na prožitý teror zapomenul. Po celé dny výcviku se soustředí pouze na Hartmana a každé jeho slovo si vkládá do kontextu se svou nenávistí vůči němu. Přestává se všemi zvukovými projevy; s jedinou výjimkou, a tou jsou rozhovory s jeho puškou, kterou považuje za svou přítelkyni, k čemuž jej dovedla jeho hluboká citová deprivace. První část vrcholí noční scénou na záchodech. Za zvuků minimalistické hudby, kterou pro film pod uměleckým pseudonymem Abigail Mead složila Kubrickova dcera Vivian, zde Vtipálek nachází Pylea se svou puškou, náboji a šílenstvím ve výrazu tváře. Ten přestože nakonec dokázal uspět ve výcviku a stát se členem pěchoty, tak volí raději, vzhledem ke svým zanedbatelným pohybovým schopnostem, před svou jistou smrtí ve válce raději smrt zde, avšak s přídavkem sladké pomsty. Přiběhnuvší Hartman se marně pokusí o Pyleovo usměrnění a poté po obdržení kulky z jeho pušky lehá mrtev a Pyle páchá sebevraždu stejnou cestou. Pyleovo odhodlaný akt šílenství v této scéně působí až nadpřirozeným dojmem. Vtipálek zde opět prokazuje svou neschopnost zachovat chladnou hlavu v mezních životních situacích obsahujících násilí či smrt - je společně s divákem jen nezúčastněným pozorovatelem. Kamera často zabírá postavy z podhledu, čímž diváka dosazuje do role poškozených či mrtvých. Zabírá tváře postav a ilustruje jejich emoce. Před seržantem mnohdy ustupuje směrem vzad, čímž je posilován respekt diváka vůči němu. Je podřízena pohybu postav na scéně. Většinou pouze přehledně dokumentuje děj, žádných výrazných technických fines se nedočkáme. Násilí je zobrazováno autenticky jako zcela přirozená součást příběhu. Kamera snímá pomocí dlouhých horizontálních jízd jdoucí postavy. Za scén dialogů zůstává většinou statická. Po uběhnutí třetiny stopáže se děj skokem přesouvá do Vietnamu. Jediným styčným bodem z první částí zůstává Vtipálek, který nyní jakožto vojenský zpravodaj píše nesmyslné články o „získávání srdcí a myslí“ a o „vyhrávání války“. Jeho nadřízený je dokonale znuděný teoretik lpící na očividných malichernostech. Společně se svým nově nabytým přítelem Raftermanem cítí, že to není to ono, kvůli čemu do války šli a oba touží po svém nasazení do akce. Oběma zpravodajům se vyplní jejich přání a jsou vysláni do terénu. Ve vrtulníku se setkávají se svérázným kulometčíkem, který si krátí dlouhou chvíli střílením po civilistech. Srší z něj lačnost po krvi, je prototypem jedince s dokonale ovládnutým instinktem zabijáka, který necítí žádnou lítost a nedělá rozdíly mezi stářím a pohlavím svých obětí. Zabít co možná největší množství lidských bytostí je jeho životním cílem a je na to nepatřičně hrdý. Vtipálek a Rafterman přichází k hromadnému hrobu civilistů zasypaných vápnem. Nastává rozpor mezi Vtipálkovými očekáváními a nyní prožívanou skutečností, který je symbolicky vyjádřen nápisem „zrozen k zabíjení“ na jeho helmě a zároveň odznakem míru, který má připnutý na košili. Vysvětluje to přítomnému důstojníkovi jakožto dualitu člověka, což se nesetká s pochopením. Následně se Vtipálek znovu setkává s Kovbojem, svým přítelem z dob výcviku. Ten jej seznamuje s ostatními vojáky, z nichž především Bestie, coby další prototyp zlo vyzařujícího zabijáka, v něm okamžitě nachází svého protivníka. Vesměs zde panuje smysl pro černočerný humor k němuž vojáky dovedl dennodenní styk s bolestí a smrtí. Stali se imunní vůči jakékoliv psychické bolesti, jelikož jsou dobře znalí vrcholné bolesti fyzické. Jejich humor je jakási zvrhlost vyplynuvší z nutné ztráty lidskosti pod vlivem války. Častokrát poukazují na její absurdity, ale zároveň připouští. že je i jejich prostředkem seberealizace. V onom černém humoru je nezanedbatelná dávka nečistoty, špíny a zvrhlosti bezprostředně korespondující s jimi prožívanou skutečností. Stanuvší se události divák vnímá z pozice Vtipálka jakožto nováčka. Při postupu vojáků vpřed se kamera staví do pozice jednoho z nich. Drží se při zemi a pohybuje se stejnoměrně s nimi. Divák je takto dobře vtažen do děje a vnímá daný prostor ze stejné perspektivy. Časté je pravidelné střídání ryze vážných a komických scén, což násilně rozbíjí pevnou strukturu děje a přispívá k vzrůstu všeobecného neklidu. Obecně dokumentární styl kamery je ve filmu ztvrzen i obsahově, kdy přímou součástí děje je natáčení soudobého dokumentu o názorech vojáků na Vietnamsko-americký konflikt a jejich roli v něm. Zde je ukazováno, že vojáci jsou taktéž lidmi, kteří jsou dle svých povah více čí méně ovlivnění válkou, které se účastní. Někteří z nich tvrdí, že si válku užívají, nicméně z jejich projevů lze cítit pochybnosti. Nevěří zcela v oprávněnost a ušlechtilost zla, které ve Vietnamu páchají. Nemají jasno v důvodech proč zabíjejí ty, které zabíjejí. Jsou prostými vykonavateli své národní povinnosti. Rázný dějový zvrat nastává v momentě, kdy umírá velící důstojník jednotky. Na jeho místo je dosazen Kovboj – do té chvíle zcela bez zkušeností s vydáváním rozkazů a uplatňováním své autority. Zcela bílé nebe ohraničující obličeje vojáků snímané z pohledu mrtvých ještě posiluje pocit jejich odcizení od klasických společenských hodnot, které ve válce přestávají platit. Za zmínku stojí chování amerických vojáků vůči vietnamským civilistům. Chovají se k nim s jasným despektem, se zdáním jakéhosi majetkového práva nad nimi, jakoby už válku vyhráli a Vietnam i s jeho obyvatelstvem patřil jim. Ve scéně s prostitutkou je patrný náznak toho, že Kovboj není vrchní autoritou mezi vojáky, naopak stále výrazněji se do popředí dostává Bestie – nejagresivnější a nejprůbojnější jedinec. Smrt ve válce je tak častá, že po určitém počtu na vlastních očí viděných mrtvol svých spolubojovníků už ani nestojí za zmínku. Kamera je neustále v pohybu, vykresluje prostředí zbořeného města a jeho chaotičnost a nebezpečnost za každým rohem číhající. Samotné bitvy působí často zmatečně, jakoby vojáci snad ani nevěděli po kom a proč po něm střílí. Jakoby stříleli jen proto, aby je nikdo nemohl nařknout z toho, že ze zbabělství nekonají svou povinnost. Kovboj konstatuje, že udělali chybu ve svém pochodu a že by měli změnit směr; v jeho hlase je cítit napětí. Náhle získaná zodpovědnost je pro něj příliš velký šok na to, aby ji mohl korektně využít. Ztrácí pevnou půdu pod nohama. Vojáci jej neposlouchají, jelikož ještě před malou chvílí byl na stejné úrovni s nimi. To je jasným dokladem o závislosti sociální skupiny na vedení, jež ji dodává sebevědomí. Jinými slovy: velitel, který má strach, nahání strach i těm, jež jsou pod jeho velením. Ve vysílačce slyšíme hlas samotného Kubricka coby Murphyho. Jeho hlas je ledově klidný, což ostře kontrastuje s nervózním Kovbojem. Zároveň se jedná o režisérův nepřímý způsob komunikace s divákem. Výměna názorů mezi Kovbojem a Bestií je zaznamenána jednoduše prostřihy na obličeje jednajících. Bestie svévolně přebírá velení, jakožto nejzkušenější a nejvíce po krvi lačnící. Naivita vojáků je místy až pozoruhodně do očí bijící. Jak slepě dokáží zapomenout na zákony prostoru a pravděpodobnosti, jak snadno dokáží běžet vstříc jisté smrti. Kupříkladu Kovboj se nechává zcela zbytečně zastřelit, když si nevšimne díry ve zdi cca 2 metry v průměru. Tím je jednoduše ukázáno, že bez ohledu na sebevětší suverenitu jedince v absolvování výcviku, je umřít ve válce nepředstavitelně snadné. Strach dokáže podlomit veškerou morálku a disciplínu ve zlomku vteřiny. Smrt jednoho je příslibem zkázy všech. Definitivně se ukazuje, že Vtipálek není absolutně připraven na to, aby dokázal zabít. V momentě pravdy školácky chybuje a pokouší se střílet zajištěnou zbraní, což nevyhnutelně působí, jakoby se snad nenaučil vůbec nic. Jeho život mu zachrání Rafterman, kterého si přitom předtím bůhví z jakého důvodu dobíral. Nakonec Vtipálek těžce raněnou Vietnamku ušetří utrpení tím, že ji ležící bezmocnou zastřelí, za což je ostatními vojáky uznán coby "tvrďák". Její smrt je paralelou k celkové porážce Vietnamu Amerikou. Nakonec Vtipálek sám sebe prohlásí za hrůzy válek znalého a těší se domů. V jeho hlase je patrna iluze znovuzrozenosti. () (méně) (více)