Režie:
Akira KurosawaKamera:
Asakazu NakaiHudba:
Masaru SatóHrají:
Toširó Mifune, Isuzu Jamada, Takaši Šimura, Akira Kubo, Hiroši Tačikawa, Minoru Čiaki, Takamaru Sasaki, Čieko Naniwa, Seidži Mijaguči, Isao Kimura (více)Obsahy(2)
Režisér Akira Kurosawa, veľký milovník i znalec diela Williama Shakespeara, vo svojej filmografii viackrát adaptoval hry alžbetínskeho dramatika a ich dej presunul do historických reálií stredovekého Japonska. Podobne aj archetypálny príbeh o zhubnej túžbe po moci, svedomí, zrade a treste sa odohráva v časoch mocenských bojov medzi japonskými generálmi. Páni Taketori Wašizu a Yošiaki Miki sú pozvaní na hrad svojho pána, ktorý sa im chce odvďačiť za udatnosť v boji zo zradným generálom. Cestou na hrad páni Wašizu a Miki zablúdia v Pavučinovom lese. Tu stretnú starenku, ktorá obom predpovie skvelú budúcnosť a rýchly vojenský postup. Jej veštba sa okamžite naplní. Wašizuovu ženu však manželove úspechy neuspokojujú a svojou túžbou po moci otrávi i jeho srdce. Aby získal ešte väčšiu moc, zradí Wašizu svojho pána i Mikiho. Netuší však, že čoskoro sa proti nemu postaví nepriateľ silnejší ako meč. Namiesto šťastia na neho čakajú len útrapy svedomia. (STV)
(více)Recenze (141)
Když Shakespear by Kurosawa, tak Ran. ()
Hodnotím plným počtem především za dokonalou, místy až surrealisticky hororovou atmosféru, která obestírá zejména scény s lesním přízrakem a pak ty s paní Asaje. Nemůžu si pomoct, ale to dobové asijské ženské líčení je čirá hrůza. Když se k tomu přidala ještě atypicky zpomalená dikce a zlověstné šustění šatů, kdykoli se ta ženština blížila do záběru, opravdu mi běhal mráz po zádech. Ani tomuto filmu se nevyhnul typicky kurosawovský nešvar (z mého pohledu), tedy skutečně nadměrné protahování scén, kdy je jedna akce snímána snad z milionu úhlů (např. když Wašizu se svou gardou vrací tělo zamordovaného pána zpět do hradu - to jsem vážně čekala, že porodím, než tam dojedou.:)). Jinak Mifune se opět vyřádil a ač možná někomu jeho výkon zde může připadat přehraný, pro mě byl opět perfektním ztělesněním výstřední povahy. Přijemným překvapením pak bylo skvostně vyhrocené finále. Z doposavaď zhlédnutých kurosawových děl je toto spolu se Samuraji prozatím mým favoritem. ()
Na japonský styl expresivně sugestivního přehrávání jsem si zvykl a nevadí mi; vychází to z jejich divadleních tradic a z hlediska světové kinematografie to působí jako takové "exotické koření". Ale stává se, že někdy co je moc, to je moc. A bohužel i můj oblíbenec T. Mifune mě zde nevýslově iritoval, když 90% stopáže jen huláká a ječí, jako kdyby neustále nabíhal na banzai zteč. Bohužel mi nepřišel k chuti ani shakespearovský koncept s fantasy prvky, které působily směšně až trapně. ()
Mnohé scény jsou zbytečně prodlužovány (viz. bloudění v mlze, které šlo udělat mnohem nápaditěji; zabití Wašizua). Jiné jsou zase příliš přehrávané (viz. vidění ducha). Záběry kamery jsou všude stejně nenápadité. A ačkoli vypráví film o spoustě událostí (dobývání a obrana pevností, vraždění, politikaření a posedlost zlým dochem), tak se v samotném filmu vůbec nic neděje. O veškerém dění se dovídáme formou zpráv a vyprávění (a to ještě bez patřičné atmosféry, zvratu či pocitu marnosti). Po bitvě je sice každý generál, ale stejně si myslím, že tento film šel natočit mnohem lépe. Mohlo to být geniální mysteriózní drama s vizuálními a výpravnými hody. Místo toho to je 105 minut ubíjející nudy. Akira Kurosawa to pěkně podělal a i přes to, že je pod tímto snímkem podepsán, mu víc jak 2 hvězdičky (37 %) dát nemůžu. ()
Jedna ze středověkých Kurosawových balad. Pro někoho, tedy asi pro většinu normálních diváků těžko stravitelné. Děj je sice dobře vymyšlený, ale trochu moc brzo je všem jasné jak to dopadne. Kurosawovi klasické protahované záběry jsou krásné a na jeho filmy se nemůžete dívat stejnýma očima jako na Spider-mana. Tohle je skutečně umění. Ale k filmu: Film o závisti, hamižnosti a zlobě, ale také o hlouposti a následném trestu. Kurosawa si vychutnává každou scénu a herci jako by vykonávali jeho myšlenky zcela samozřejmě. Pokud překonáte pomalý začátek děj vás nemůže nevtáhnout. Vyhrocený konec jen podtrhuje emoční zážitek z filmu. Skvělé! ()
Tuhle Kurosawovu noční můru mám možná vůbec nejradši. Neskutečně tíživá, vpravdě macbethovská atmosféra, démonický Mifune, mistrná práce s dynamikou, kamerou i hudebními vstupy a nezapomenutelné scény: Mifune probodaný tucty šípů, jeho manželka snažící se smýt z rukou domnělou krev, ale hlavně: lesní duch. Přízrak z nejpřízračnějších, jeho šepot i smích vyvolávají mrazení v zádech, jeho vzhled dává na frak armádám pozdějších filmových zjevení a příšer ať už trikových nebo skutečných. Na tenhle snímek stojí za to kouknout už jen kvůli němu. ()
SPOILERovitý komentář: Nemám v oblibě v komentářích převypravovat děj, ale teď to pár větami udělám, abych ukázal nezáživnost celého příběhu. Na začátku dva velitelé potkají zlého ducha a ten jim poví věštbu. Pak jedou v mlze. Což je znázorněno scénami o stejném schematu. Oba jezdci vyjedou z mlhy před kameru, tam se zamotaj a zmizí v mlze. Už po třetí stejné scéně mi došlo, že Kurosawa chce znázornit, že oba bloudí. Ale ne. Režisér podobnou scénu ještě zařadí 7krát za sebou, aby to došlo i tomu největšímu kreténovi. Následně ještě oba jezdci zdůrazní: "No konečně jsme se vymotali z lesa.". To je tak plus mínus první půl hodina filmu. Zbytek je vlastně o tom, že se věštba vyplní. Jakým způsobem se vyplní, to je asi to podstatné podobných filmů. No pokus o nějakou nápaditost děje tu je, ale mě to teda moc neuchvátilo. Taky díky tomu, že je film protkán typickými Kurosawovými zdlouhavými zapomenutelnými scénami. Doufám, že zas dlouho nebudu mít tu čest zhlédnout jakýkoliv nadhodnocený Kurosawův snímek. ()
Stará, marná vesta co si nehodlám nasadit. 5/10 ()
Mena postáv ma poplietli a trochu aj iný dej, resp. jeho vyrozprávanie oproti Macbethovi, ktrorého poznám. Pojaponštenie Shakespearovej tragédie mi úplne nesadlo, sadol mi však Mifune, pán herec. ()
Další perla japonské kinematografie. Každý Kurosawův film je jedinečný a až téměř dokonalý. Temné, akční a zároveň poeticky krásné. Úžasná "pohádka" na motivy Shakespeara si mě doopravdy získala. Nemám co dodat. Skvělé! ()
MacBeth je sice klasika vsetkych klasik, ale mne to nejak od Kurosawu nesadlo. Ked viete o com MacBeth je, film je v podstate nuda. No a ta Washizu-ova zena - ďes ! :) ()
I samotný velký Kurosawa se nechal inspirovat Shakespearovou hrou MacBeth, akorát jí přesunul ze středověkého Skotska do feudálního Japonska. Lord Tzuzuki, vládnoucí Hradu v Pavučinovém lese, právě čelí povstání. Povstalci obsazují jednu pevnost za druhou. Na jejich porážku jsou vysláni dva samurajští velitelé, generálové Miki a Washizu. Povede se jim porazit povstalce a vracejí se lesem domů. Tam slyší hlasy "Zlého ducha", a začnou jej pronásledovat. Jedná se o starou čarodějnici. Ta jim předpoví jejich budoucnost - Washizu bude jmenován Pánem Severní posádky a Miki se stane pánem první pevnosti. Dále jim prozradí, že Washizu se nakonec stane pánem Hradu v Pavučinovém lese, ale nakonec se pánem stane Mikiho syn. Oba jsou z toho značně nesví a po cestě na hrad se tomu vysmívají. Smích je však přejde v okamžiku, kdy je Lord odmění za jejich zásluhy a dá jim přesně to, co duch předpověděl. Doma o tom hovoří Washizu se svou ženou Asaji, která jím začne manipulovat, zpochybňuje Mikiho přátelství, a nabádá jej, aby zavraždil Tzuzukiho a poté se proroctví naplní. Dokonce vymyslí plán. Asaji podá saké s uspávací drogou Tzuzukiho strážím, díky čemuž usnou, a Washizu vstoupí do Tzuzukiho ložnice a zavraždí jej ve spánku. Poté se šokovaný vrací za svou ženou, která popadne jeho krvavé kopí a vloží jej do rukou jednoho ze spících strážců a vykřikne, že do hradu vstoupil vetřelec. Washizu zabije strážného dříve, než bude moci začít obhajovat svou nevinnost. Tzuzukiho podezíravý syn Kunimaru a jeden z Tzuzukiho poradců podezřívají Washizu ze zrady a snaží se varovat Mikiho. Ten tomu však odmítá věřit. Washizu si pod vlivem své ženy není jistý Mikiho oddaností, ale přesto si vybere Mikiho syna jako svého dědice - on s Asaji dítě nemají. Washizu chce oznámit své rozhodnutí Mikimu na velké hostině. Předtím mu však Asaji sdělí, že je těhotná, a to jej zanechá rozpačitého - teď musí být Miki a jeho syn odstraněni. Během hostiny je však Washizu značně rozrušený - Miki a jeho syn se neukázali. A tak pije hodně saké a ztrácí sebekontrolu. Náhle se objeví Mikiho duch, a tak po něm Washizu vyjede a začne sekat mečem do prázdného prostoru. Přitom odhalí, co udělal svému příteli Mikimu - zvolá, že je ochoten jej zabít podruhé. Asaji se ho snaží krýt a říká hostům, že manžel je jen opilý, a ukončí hostinu. Dorazí jeden z Washizuových mužů, který přináší balík s Mikiho uříznutou hlavou a říká, že Mikiho syn utekl. Washizu Mikiho vraha následně probodne mečem. Později se začnou Washizuovi muži bát svého pána a mají o něm pochybnosti. Navíc kolují zvěsti, že Mikiho syn Yoshiteru, Kunimaru a Noriyasu spojili síly s někdejším rivalem a povstalcem Inuiem. Washizu se dozví, že jeho manželka porodila mrtvého syna. Chce znát výsledek bitvy se svými nepřáteli, a tak se vrací do lesa za Zlým duchem. Duch mu prozradí, že nebude poražen v bitvě, dokud "stromy z Pavučinového lesa nepovstanou proti hradu". Washizu si je jistý, že tohle není možné a věří ve své vítězství. Dokonce i jeho muži tomu věří. Další den probudí Washizua křik služebnictva jeho ženy Asaji. Najde jí v její komnatě v polokatatonickém stavu, jak se snaží umýt z rukou krvavou skvrnu. Washizu pak slyší z venku bojový hluk. Vychází ven zjistit, co se děje. Jeho panikařící voják mu sdělí, že se "stromy Pavučinového lesa zvedly, aby na ně zaútočily". Washizovi už začíná totálně hrabat, řve na všechny okolo a snaží se poroučet svým vojákům, ti jej však ignorují a místo toho na něj začnou pálit šípy. Washizu tvrdí, že zabít pána je zločin, ale jeho muži mu připomenou, že on udělal to samé (a jeho pán vlastně taky). Na závěr vidíme, že proroctví Zlého ducha se naplnilo - vojáci útočili z lesa a schovávali se za stromy jako štíty. Nebylo to špatné, Mifune tentokrát zahrál záporáka, kterého však zkazila především jeho žena (klasika) a podle mě se tato adaptace MacBetha celkem pocedla. () (méně) (více)
Kostýmy, kulisy, kompars atd... to všechno je výborné, ale ten příběh mi nějak nesedl - jinými slovy nudil. Problém asi bude v tom, že jsem před Kumonosu jō viděl Shichinin no samurai a ten je kvalitou a hlavně strhující výpravou úplně někde jinde. ()
Trochu mě nudilo to věčné Mifuneho vyřvávání a až na jeho manželku tam nebylo zas tak moc věcí, které by mně zaujaly. Ale úplně špatný to nebylo. ()
Po dlouhé době mě moje filmové toulky zavedly znovu do Japonska. Nedopadlo to vůbec špatně. Kurosawa se opět projevuje jako výborný režisér a vypravěč. Krásná práce s kulisami a kostými, solidní námět, který se volně inspiruje Shakespearem. A atmosféra je nádherná. Musím poděkovat především za výborný herecký výkon pana Mifuneho, který se svojí rozporuplné role ujmul s charismatem sobě vlastním. Opět další důkaz, že se americký monopol na filmy přeceňuje. ()
Po nějaké době jsem se vrátil k tomuto filmu a ještě že jsem tak učinil, neboť na podruhé jsem si vychutnával každý moment. Kurosawovo zpravování Macbetha je jedno z nejlepší možná i to nejlepší vůbec (co se týče filmů). Kurosawa skvěle prezentuje témata zrady, touhy po moci či manipulace s člověk. Velmi se mi líbí vývoj Mifuneho postavy a postupné šílenství, které se v něm projevuje, taky jsem si užíval zamračený výraz Tošira Mifuneho a jeho herectví celkově, ten chlap nikdy nezklame. Záběry jsou úžasné, jsou tu skvělé kulisy a kostými a dohromady to tvoří krásnou vizuální podívanou. ()
Výborný obraz, obzvlášť Pavučinový les se povedl, Toširo Mifune předvedl výborný herecký výkon, představitelka Andžu hrála snad jen v závěrečné scénězešílení a mytí rukou, film mohl mít svižnější tempo. ()
Nehostinné místo Pavučinového lesa, kde lze jen těžko rozpoznat pravou cestu vedoucí k jedinému obyvatelnému a obývanému místu zároveň, Pavučinovému hradu, nás hned na úvod navodí na notu, která nás bude provázet celým filmem. Temnota jak vystřižená z hlubokého depresivního snu, depresivní nálady, či z pouhého strachu z neznámého místa nás ihned nerozdrtí snad díky nebojácnosti hlavních hrdinů. Vše, co se odvíjí následně, nijak neodlehčuje temnou atmosféru a divákovi umožňuje nahlédnout do nitra každého, koho alespoň někdy sváděla krvavá volba... zlý duch - osud, manželka kující intriky, dávné přátelství a pokora vs. s touhou po moci přicházející nepřátelství a nenávist... To vše v na motivy Shakespearova Macbetha inspirovaném Kurosawově Krvavém trůnu. Divák nemusí mít starost, že by se jednalo o nějaké nepovedené Macbethovo zpracování... Vřele doporučuj nejen příznivcům Kurosawy, kteří film ještě neviděli, ale i doslovným fanouškům dobrého fantasy s psychologickými a apokalyptickými náměty. ()
Spáchala by hlavní postava tolik zlého, kdyby mu zlý duch neřekl, že je udělá? ()
Musím sa priznať, že keď som bol na Macbethovi v divadle tak som ho z väčšej časti prespal, ale Kurosawa s Mifunem ma hore udržať zvládli. Kto vie možno je to tým prostredím samurajov, možno tou čierno bielou, alebo to bolo jednoducho veľmô dobrô natočenô. Niečo okolo 8, aj keď našli by si sa miesta za menej, takže 7,5. ()
Reklama