VOD (4)
Obsahy(1)
Asger Holm, bývalý policista, kterému byla přidělena služba na tísňové lince, odpoví na volání od unesené ženy. Když je hovor náhle přerušen, začíná po ženě a jejím únosci pátrat. S telefonem jako jediným nástrojem, obklopen stěnami kanceláře vstoupí Asger do závodu s časem, aby zachránil ohroženou ženu. Zločin, který odkrývá, je však mnohem větší, než se na začátku mohlo zdát. Jeden z nejslibnějších tvůrců nové dánské filmové generace režisér Gustav Möller ve svém prvním celovečerním filmu oceněném na filmovém festivalu Sundance Cenou diváků za nejlepší zahraniční film experimentuje s lidskou představivostí, smysly, strachem a přesvědčením, že nejsilnější filmové momenty jsou ty, které nevidíte. (Aerofilms)
(více)Recenze (466)
Film k hlubokému zamyšlení nad prací operátorů tísňových linek,kteří musí správně vyhodnotit situaci a přes telefon uvést do chodu události které změní životy mnoha lidem.Dočasný pracovník tísňové linky Asger se stane nechtěně "zajatcem" vlastní snaživosti a hodinu pomáhá nesprávné osobě o které si myslí že je to oběť.Fatální omyl který má za následek jen prodloužení doby kdy je hledaná osoba zadržena.Stát se to v reálu tak psychický a možná i profesní dopad by to pro Asgera mělo obrovský.Ještě že to byl film i když věřím že takové události se stávají a operátorům tu práci vůbec nezávidím. ()
„Haló, tady policista s traumatem a nezvykle extrémně agilní dánský telefonní záchranář, říkejte mi třeba Ole, vole, jak vám mohu pomoci?“ „Tady vyšinutá huhňavá kráva Inge z Kopenhágenu. Byla jsem unesena / neunesena, vyberte si, každopádně když usoudíte, že unesena, tak můžu v pohodě telefonovat, klidně mi když tak brnkněte.“ „Dobře, dobře, Inge, klid, dýchejte a počítejte šupiny na ocase malé mořské víly, já sice kdejaké pomatené smažce obvykle okamžitě zavěsím, ale vy jste natuty unesená a v nebezpečí!!! Já teď budu hodinu a půl nudně freneticky telefonovat na všechny strany a urputně buzerovat veškeré složky integrovaného záchranného systému, a jestli do té doby neusnete, tak vás z té šlamastyky / nešlamastyky dostanu, ať chcete, nebo ne. Jsem totiž Ole, nebývale extrémně agilní dánský telefonní záchranář.“ *** Když jsem se tu brodil čerstvým ejakulátem a potoky poševního šlemu vzrušeně hekajících recenzentů, těšil jsem se na nabušený a originální nehtohryz. Ty nehty jsem si u toho nakonec opravdu do krve okousal, ale to jen proto, že jsem mobil s Tetrisama nechal v kuchyni na lince, nechtělo se mi vstávat z gauče ani spát, a tudíž jsem neměl jinou možnost, jak se jinak u téhle telefonní prudy zabavit, abych nepošel nudou. Na hovnech postavená a v žumpě končící únavná telekonference se sociálně podtrženou stračkoidní zápletkou a dramatizací podobnou volání s plechovou hubou libovolného mobilního operátora, co vám nejdříve hodinu recituje menu a nutí vás furt mačkat tlačítka číselníku, aby vás nakonec spojila s nějakým, do kýčovité frazeologické prázdnoty korporátně vytrénovaným, telemarketingovým kokotem, který váš problém stejně nevyřeší. Prostě nezáživná zápletka v nezáživném podání, jedna mimochodní věta o kuchání dětí jinak mdlý film zábavným neudělá, s kamerou celou dobu přilepenou na xichtě nějakého nordicka, co se konstantně tváří, jako by měl opruzený konečník. Ten by na Mistrovství světa v unylém telefonování dozajista skončil na bedně snad i před Tomášem Tvrdým-y, jenž tenkrát dvě hodiny po telefonu objednával beton, a Gájenem Gejnoldsem, který se snažil otravně vyžvanit z telefonní rakve. No zlatá šmrncovní Telefonní budka u Kolína! ()
Krásná, tvůrci filmu nezamýšlená facka naším současným filmovým tvůrcům, kteří pořád brečí, že nemají peníze na natáčení a když už teda je seženou a něco sesmolí, tak to jsou převážně samé sračky. Tady je důkaz, že o penězích to není – stačí jen nápad, vizi a šikovného řemeslníka. Skoro 90 minut je jako 10, má to napětí, má to zhruba ve druhé třetině nečekaný zvrat, prostě, jak se v poslední době přesvědčuju, tak Dánové jedou! ()
Mám to stejně jako kolegyně Chilly00. Námět skvělý a prvních dvacet minut, když spolu s hlavním hrdinou odkrývám indicie příběhu fajn, jenže od doby, kdy vidím jak jeden mobil je okamžitě lokalizován a druhý vůbec mě to přestávalo sedět, navíc prostě to volání je nesmysl čili už od začátku má hra s fantazií a hrou na překvapení alespoň u mě základní trhlinu a osobní děj hlavního hrdiny by byl fajn, kdyby se více věnovala pozornost dialogům Asgera se svými kolegy a konec mě přišel vysloveně hrrr. ()
Je to o nápadu, o jeho zpracování, o stoprocentně stísněné atmosféře jednoho call centra, kde je, pravda, celá řada nelogických situací. Ale vem to čert. Já těch 85 minut seděl se zaříznutejma trenclema a ani se nehejbal jak to bylo napínavý. Tísňově volání mě uzemnilo skvělými dialogy, omylnou hlavní postavou a momenty, které se mi jednoduše zařízly pod kůži. Další minimalistická kvalita, na kterou jen tak nezapomenu. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $203,892║Tržby Celosvetovo $3,650,000▐ Šikovné atmosférické spracovanie a to sa kamera nemusela hýbať viac než v dvoch miestnostiach (kanceláriách). Príbeh sa dobre votrie a nechá diváka tápať v trampotách policajta, ktorý má službu na tiesňovej linke a zamotáva sa do jedného prípadu a popri tom sám má nevyriešené svoje problémy. Záver dobre graduje a ponúkne nečakaný zvrat. /85%/ ()
Fantastická práce dokazující, jak málo lidí a okolních propriet potřebujete, když máte prostě talent. A s tím filmový bůh na Cedergrenovi i mladém Möllerovi (kterého se od teď rozhodně vyplatí sledovat) rozhodně nešetřil. Ve stylu Telefonní budky a Noční hlídky tu máme další drama, kterému stačí jeden volající hrdina a pár hlasů ve sluchátku. Tísňové volání navíc funguje na několika úrovních, nabízí totiž solidní detektivní případ, psychologické drama o vině a trestu a mimoděk i jakési varování, aby člověk v práci nepřekračoval hranice. Uměřená stopáž navíc zajistí, že se divák pohledem na jednu tvář nezačne nudit. No prostě lahůdka s napětím i přesahem. ()
Dánská Telefonní budka. Velmi originální subžánr minimalistického komorně laděného thrilleru omezeného jedním místem a v podstatě i jedním hercem, prakticky by to mohla být bez větších úprav skvělá rozhlasová hra... ()
Rozhlasová inscenace roku 2018. Sympaticky "lindholmovsky" civilní. Zároveň však platí, že právě kvůli civilnosti jsou veškeré zvraty, na kterých to ke své škodě staví až příliš, dosti okaté od samého počátku. A, bohužel, se to nevyhnulo ani občasným logickým lapsům, které tu civilnost nabourávají. Ovšem zase až tak moc to nevadí, jelikož to záhy nabere natolik strhující tempo, že stejně není čas je řešit. ()
Takto poctivou dávku napětí pomalu ani nepamatuji. Tvůrci pracují s divákovou fantazií, takže to není příjemný film na koukání, i když žádnou drastickou věc vlastně nevidíme. Oceňuji promyšlenost scénáře. Vždy když jsem si říkal "tohle je divný, a proč támhleto" film to vždy adekvátně zdůvodní. ()
„TO JSOU POKYNY Z DISPEČINKU?“… „NE, BERU TO NA SEBE“… /// Další důkaz, že není třeba podrobně ukazovat všechno, čeho jsou lidi schopni. Prostě vo tom stačí mluvit… Lidi prostě jsou kreténi… a nebo houpací koně. Myslím, že lidi na tísňový lince vo tom ví svoje. Takže ze života. Zajímavej a hlavně nenudící konverzační thriller, s výborným momentem překvapení. Jednoduchej koncept, kterej potřebuje jen dvě věci: frajera, kterej napíše dialogy a uvěřitelnýho telefonistu. Čert vem menší logický fópá, já se bavil! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) V práci telefonuju a moje směny často končí smrtí. 2.) V Telefonní budce bylo zbytečně moc živo. 3.) Thx za titule „Sarinka.luc“ a „UniCorn“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Solidní debutová Dánská One Man Show v podání Jakoba Cedergrena. Hlavním hrdinou je bývalý policista s problémovou minulostí, který pracuje na Tísňové lince 112 a těsně před skončením jeho směny dostane hovor, který změní jeho noc v stresující,vyčerpávající a náročnou. Film se odehrává pouze v kanceláři a kamera z hlavního hrdiny nesejde ani na minutu. Podává realistický herecký výkon podpořen slušnými dialogy i fajn zápletkou a režisér si přichystal i solidní zvrat v závěru. Film je opravdu místy hezky napínavý i emocionální, ale zase mě to nestrhlo tak moc, jak jsem doufal, přesto dávám palec nahoru a rozhodně se film vyplatí vidět. 75% ()
Subjektivně odtrpěné páchání dobra a Intenzivní hra kontrastů. Jak těch vizuálních v podobě světla a tmy v obou pracovních místnostech, tak zvukových v případě nervózního ticha i do morku kostí se zařezávajících vibrací či vyzváněcích tónů. Za nejatraktivnější devízu ale beru kontrast významový, kdy jediná věta na záznamníku dokáže na diváka dopadnout pokaždé úplně jinak. Nebudu se hádat, že nejde jen o dusivou žánrovku, ale tak povedenou, že se k sílící šeptandě rád přidávám. ()
// 112? Potřebuju pomoc, viděl jsem právě jeden film, který mě rozbil asi na milion miniaturních kostiček a já vůbec nevím, co teď. Že to je normální? A budu ještě někdy zase kompletní? Jo? Ale že to potrvá? No, co nadělám. Tak jí se s tím jdu naučit žít. Děkuju. 10/10 !!! ()
Chytľavo jednoduchá zápletka. Niečo ako Tiesňová linka s Halle Berry, ale ešte komornejšie, neakčnejšie a jednoduchšie, keďže sa pohybujeme celý čas len v dvoch miestnostiach (a na konci asi po dobu 20 sekúnd v chodbe). Napriek tomu napínavé. Disponuje to minimálne jedným solídnym twistom, hlavný hrdina je napriek zjavne temnej minulosti fajn a celé to odsýpa a funguje. Trocha mi nesedeli len dve veci: pomerne laxný prístup polície k prípadu a to, že jej nechal mobil. Druhý raz si to už nepozriem, ale 3* by boli nefér. ()
Sorry lidi, ale vy jste nespadli jen z višně. Vy jste spadli přímo z Boeingu v 10 000 m. A asi všichni naráz a hlavičkou dolů. Realističnost tohoto snímku, nad kterou se tak rozplýváte, je totiž úplně v prdeli. Kdyby jakýkoliv hovor vyřešil operátor tímto způsobem, skončil by špatně. Je nařízení, že vše se musí prověřit. Nemyslím, že v Dánsku je to jinak. Nikdo si nemůže dovolit další Malhocké. Nejsem si jistý, jestli je na světě vůbec nějaký operační, který by dokázal takhle rychle určit, že se jedná o únos, ale bral jsem to jako jakousi nadřazenost hlavní postavy. Vlastně až do chvíle, kdy zavolal únosci, se to dalo snést. Sice jsem měl výhrady ke způsobu vytěžování a získávání informací, ale budiž. Já bych šel spíš cestou informačních databází, kdy by se okamžitě všechny dostupné hlídky stáhly do lokality a pátraly po bílé dodávce. Velmi často hledáme třeba šedou oktávku, která před půl hodinou jela někde tady a je potřeba ji najít. Nikdo neodmítne ji hledat, protože není značka... Jenže od toho hovoru jako by se vyměnil scenárista, a ten druhý už byl mnohem větší debil. Na všechno jsou postupy. Příjem oznámení na tísňové lince je příliš důležitá věc, než aby tam dávali lidi postavené mimo službu a prošetřované kvůli podezření z vraždy... Kdyby se držel nevědoucího Tomáše a dělal, že se jen snaží vyřešit situaci, kdy matka je nezvěstná a v bytě jsou zavřené dvě malé děti a je nutné se o ně postarat, jinak budou muset policajti vyrazit případně dveře a způsobit jim trauma, a to přeci nechceme nikdo, ale nemáme jinou možnost... Jenže on řekne nebezpečnému únosci, že ví, že s ním je jeho oběť, sice vlastně neví kde, a nemůže zatím nic udělat, ale dostane ho zpátky do lochu, na to vsaď svýho od spoluvězeňských sraček špinavýho čuráka, hochu... V reálu, pokud by byla unesená, tak by ji zabil a šel si za to sednout. Měl okamžitě říct dalším operačním, co se děje a společně zároveň koordinovat práci všech různých složek. Nezdržovat, nehrát si na hrdinu. Jedná se vždy o minuty. Prakticky každým jeho dalším projevem posouvá svou původní profesionalitu do hajzlu a nahrazuje ji nedomyšleným amatérským scénářem. Jako když se jí snaží uklidnit otázkou, co ráda papá. Nebylo by rozumnější říct: "Máte dvě děti, musíte se zachránit kvůli nim. Myslete na ně a uklidněte se." Místo toho s ní dýchá do telefonu, jako nějaký stalker... Jako by byl impotentní. Vím, že se scenárista snažil ukázat rozpad osobnosti, stres a strašné rozčarování, když zjistil, že je to jinak. Jenže na operačním středisku tento typ lidí není. Jsou to stabilní osobnosti, které tyto věci dokáží řešit bez duševních salt. Odosobnění, protože na emoce, které způsobují chyby, je vždycky čas později. Poslední rozhovor s již zjevně vyšinutou Iben, která pomalu ale jistě spěje k emocionální sebevraždě. "Mám ruce od krve, zabila jsem své dítě?" To je kurvapiča tak těžký říct: "Já nevím, nebyl jsem u vás. Podle mě to bude od toho, jak jste majzla po palici toho vašeho debila. Jste skvělá a statečná. Dokázala jste to. Jen mi řekněte, kde jste, aby vám mohli přijet na pomoc moji lidé..." ... kteří tě ty hnusná svině zavřou navždy do blázince z Přeletu nad kukaččím hnízdem a já osobně ti seženu učitelku sestry Ratchetový. Místo toho ale navede zjevně o sebevraždu se zajímající schizofreničku na dálnici, aby snížila svou uhlíkovou stopu na mimino... Nebo minimo?... Jo a všimli jste si vy totální opisovači cizích názorů, že vlastně nikomu neřekl, že vrahem je ona a borec je jen v těžkým šoku? Takže ho mohli klidně jako nebezpečného ozbrojeného pachatele zastřelit na potkání a ona mohla policajtům ukopnout varlátka Co se tomuto filmu nedá upřít, je atmosféra a skvěle zahraná jediná role. () (méně) (více)
"Služba na telefonu stojí za hovno." Neznám závazný pokyny dánskýho policejního prezidenta, ale podle toho, co jsem viděl, tak opilci nemají nárok na přivolání policejní hlídky, policisté podezřelí z vraždy jsou uklízeni na operační střediska a policista po konzumaci jednoho pětipiva je oprávněn řídit služební vozidlo, aby se mohl bez povolení vloupat do domu podezřelýho. To jen tak naokraj k tomu, co mě pobavilo. Jinak to samozřejmě bylo napínavý drama, docela mě to i bavilo, ale co znám kluky bojující na tísňový lince, tak to fakt nejsou uplakaní empatici, ale cynický hovada, který ví, co mají říct, komu to mají předat, koho o tom mají vyrozumět a rychle to vypustit z hlavy. A tak to má být, pokud člověk nechce pravidelně navštěvovat MUDr. Chocholouška a jeho houfnici. ()
Když celý film stojí na jediném chlápkovi, je potřeba, aby se vám - jedno jakým způsobem - zalíbil. Já z něj měla ale docela rozporuplné pocity. Ačkoliv mi přišlo, že podal herecky dobrý a uvěřitelný výkon, neskutečně mě štvala jeho nadřazenost a jednání se svými kolegy i lidmi na druhé straně linky. Dost mě to rušilo a výsledkem bylo, že mě zajímalo už jen to, co se děje tam, kam nevidíme. Dalo by se říct, že tenhle film je o jednom jediném okamžiku. A ten u mě zafungoval. Potom se to ale tak nějak nešikovně rozplynulo, najednou byl konec a mně to takhle prostě nestačilo. Slabší 4* ()
Pozvolna se rozvíjející, de facto konverzační drama, které však nabírá poměrně solidní intenzity a tíživosti. Síla dialogu, nebo spíše síla monologu "is strong with this one". Velmi se mi líbila temná atmosféra, střídmé charisma hlavní postavy a fakt, že pro silný zážitek režisér nemusel ani jednou opustit operační místnost a přidávat další herce. 8/10 ()
Večerní směna se chýlí ke konci a policista Holm už se psychicky připravuje na další den, kdy ho čeká důležitý soud, který rozhodne o jeho dalším osudu. Celý den strávil řešením telefonátů od feťáků, kteří volají o záchranku, či zákazníků okradených šlapkami. Krátce před koncem směny však přijme telefonát od vyděšené ženy, kterou prý kdosi unáší pryč od jejích dětí. Od první chvíle je zřejmé, že tohle nebude rutinní telefonát, ale jak moc si bude muset nakonec Holm sáhnout na dno svých psychických sil ve snaze vyřešit za pomoci kolegů v terénu celý případ tak, aby pro všechny zúčastněné zůstal alespoň kousek naděje, o tom se mu ani nesní. Film, který dokonale funguje jako psychothriller i osobní drama a který největší síly dosahuje díky tomu, že nechá pracovat divákovu fantazii. Jako hlavní hrdina Holm jsem i já byl odkázán na vzrušené hlasy v telefonu patřící ženě, muži a dítěti a občas policejnímu kolegovi, takže jsem si celou scénu mohl jen představovat podle zvuků (jízda auta, déšť, otevírané dveře) a hlasů (scéna, kdy Holm slyší, jak policisté přijdou do domu s dětmi - to jsem tušil, jaké překvapení mne čeká, ale stejně se účinek rovnal dopadu ocelového kladiva). Velký zvrat v tom, jak to vlastně celé bylo, jsem sice také odhadl, ale to mu nic neubralo na působivosti. Zvukovou stránku pak dokonale doplnil hlavní a skoro jediný herec na plátně Jakob Cedergren, který prakticky z plátna nesleze a ve tváři se mu zobrazuje zoufalost celé situace, jeho vlastní démoni a snaha zachránit, co se dá. Když mu pak na konci kolegové oznámí, že.. To nebudu prozrazovat, ale aspoň jeden takový malý úspěch si za svoji snahu zasloužil. Zkrátka, takřka dokonalá ukázka toho, že na perfektní a maximálně působivý a ohromně napínavý film stačí jen mozek. ()
Reklama