Režie:
Catherine CorsiniKamera:
Jeanne LapoirieHudba:
Grégoire HetzelHrají:
Cécile de France, Izïa Higelin, Noémie Lvovsky, Kevin Azaïs, Laetitia Dosch, Bruno Podalydès, Jean-Henri Compère, Benjamin Bellecour, Sarah Suco (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Píše se rok 1971 a mladá Delphine se odhodlá opustit farmu na francouzském venkově a odjíždí do Paříže. Nedlouho poté potká Carole, atraktivní a sebevědomou ženu, která na univerzitě vede rodící se feministické hnutí. Navzdory odlišnému původu se do sebe okamžitě zamilují. Smrt v rodině však Delphine povolá zpět na farmu a Carole se svou lásku rozhodne následovat. Avšak realita každodenního bezčasí vesnice nemůže být ve větším kontrastu vůči rozvíjejícímu se světu svobodomyslné Paříže. Nejnovější snímek Catherine Corsiniové vypráví pozoruhodně působivý příběh vášnivé lásky a společenské změny, který podtrhuje výjimečná chemie hereček v hlavních rolích. (Febiofest)
(více)Videa (2)
Recenze (16)
Dvě lesbický intelektuálky z Paříže, které se přesunou na venkov na statek. Dobovka s rokem 1971 s dobrým vizuálem, technicky kvalitní a docela to i zaujme, ale mám pocit, že kdyby takový film přišel o dvacet let dřív, tak by to byla asi provokativní bomba, nicméně v roce 2015 je to jen jedno z mnoha s tématem holčičí lásky. ()
Pomalu celou první půlhodinu jsem si myslela, že film ani nedokoukám, jak brutálně mě babské revoltování a plkání nudilo. Pak se daly holky ale dohromady, odjely na farmu a celé se to rozjelo tak, že jsem pomalu ani nedýchala. Atmosférou mi film nejvíce připomínal Kyss mig, v závěru filmu se mi svíral hrudník, jako by ho někdo stáhnul kazajkou. Cécile De France mě v lesbických rolích snad nikdy neomrzí, poznat takovou v reálu, vlak si ujet rozhodně nenechám. ()
Možná to jde i poznat z toho, jaké filmy tady hodnotím, že prostě mám rád romantické filmy. Komedie, smutné, všechny. Poslední dva měsíce jsem se na ně nedokázal moc dívat, nešlo to, nebylo by mi moc dobře. Je to zvláštní příběh, zamotaný do dané doby a ženských práv. Líbilo se mi to, pomohlo mi to, i když to neskončilo dobře. Jak to dopadne u nás, teď nevím. Delphine si na konci přála vrátit v čase… a mít odvahu, kterou tehdy postrádala. A to už není možné. Co bych udělal já, kdybych se mohl vrátit v čase, udělal bych v tom klíčovém okamžiku něco jinak, když vím, jak to celé dopadlo? Šel bych zase do toho? Rozhodně! Nikdy, nikdy bych to, co jsme prožili, za nic nevyměnil. Stálo mi to za to. I teď když jsem … (dosaďte si cokoliv). Dalphine dále říká, že můžeme jít jen vpřed, a to je to, o co se teď snaží. Paradoxně jsem ve stejný den slyšel poslední díl podcastu Kudy běží zajíc a Ondřej Novotný tam jen tak mezi řečí říká k Podryho pracovní změně strašné moudro. Cesta zpátky v životě by vůbec neměla být, měla by být jen dopředu a jestli po cestě dopředu budeš dělat i to, co jsi dělal před tím, není to cesta zpět, ale nějaká evoluce toho, co jsi dělat předtím. Ten člověk to má srovnané v hlavě jako málokdo. (anonymní ČSFD sebeterapie volume 9) ()
Nie je tých filmov s LGBTI tematikou už predsa len nejak veľa? Nuž čo, asi je teraz taká doba... Občas už mi to ide na nervy a miestami mám pocit, že táto téma už pomaly nemá čo ponúknuť, ale potom príde film ako práve "La belle saison" a vtedy mám pocit, že potenciál tejto "klišovitej" témy ešte zďaleka nie je vyčerpaný. Spočiatku som sa obával, že to bude len ďalšia typická lesbická fádnosť o dvoch dievčinách, ktoré zlákala túžba po vzájomnom vzplanutí (a veruže prvá tretina/polka tomu dosť nasvedčovala), ale po tom ako sa dej zlomil a zo slobodomyseľného Paríža sa celá lesbická Láska presunula na vidiek, film nabral na obrátkach a napokon bol pre mňa veľmi milým prekvapením. Krásne v tom vynikol celý kontrast liberalizmus vs. konzervativizmus, mesto vs. dedina, a taktiež silná dilema, ktorá neustále prenasledovala Delphine. Fakt dobré! (škoda že ten začiatok bol taký slabší, resp. šablónovitý). ()
Začátek s ženským hnutím byl trochu otravný, ale jakmile se holky přesunuly na venkov, byla to krása. Dopadlo to ... jak to asi v tehdejší době dopadnout muselo. V rámci žánru urcite jeden z těch výrazně lepších. Jen tatínek Delphine mi připadal spíš jak po řádné mozkové mrtvici než jak po infarktu, ale to je detail. ()
Reklama