Režie:
So-yong KimHudba:
Jóhann JóhannssonHrají:
Jena Malone, Riley Keough, Brooklyn Decker, Ryan Eggold, Rosanna Arquette, Amy Seimetz, Marshall Chapman, Neal HuffObsahy(1)
Zatímco je manžel většinu času na cestách, zůstává Sarah s malou dcerkou doma. Život na venkově si plyne klidným tempem, a tak mladou matku v domácnosti nejednou přepadnou pocity izolace a osamění. Návštěva impulzivní a bezstarostné kamarádky Mindy se najednou stává podnětem pro neplánovaný výlet, kde se spontaneita mísí se srdečným svěřováním. Sarah však není schopná popsat, jak vnímá svůj vztah a partnera, natož aby artikulovala pocity, které v ní vyvolává setkání s Mindy. Dokáže si vůbec přiznat výjimečnost citů, jež k ní chová, když se s ní opět za tři roky potká? Jemný romantický film plný nevyřčených slov je zamyšlením nad definicí lásky, stejně jako přiblížením ženské zkušenosti a vnímání. Na působivosti mu přitom nedodává jen režisérčin cit pro poetickou vizualitu, ale i tlumené a soustředěné výkony známých hereček Riley Keough a Jeny Maloney. (Mezipatra)
(více)Videa (1)
Recenze (10)
O nějakém sblížení mezi Sarah a Mindy nemůže být řeči, jsou to prostě dvě kamarádky. Film se sice snaží působit, že jde o lesbický vztah, ale „zápletka“ je velmi neoriginální (stejně tak místo Mindy mohl být muž). Zjevně tomu chybí aspoň trochu vášně, obě jsou zahrány odosobněle. Chybí i příběh, skoro to vypadá jako domácí videa z výletů a svatby… Některé dialogy jsou pak až trapné (přiznání nad lahví vína, vtipy na svatbě). Vyzdvihnout lze dobře vykreslenou atmosféru samoty v první části a celkově venkovní prostředí. ()
Najprv nie sú lesby, potom sú lesby, potom nie sú, a zase sú, sú a nie sú... ani už sami nevedia. Ale najlepšie, že sa obidve pre istotu vydali za mužov, do vzťahov dopredu odsúdených na zánik. Boli tam pre mňa tri vysoko iritujúce prvky - hranie na gitare pri ohníčku, debilná "rozlúčka so slobodou" a svadba. A v podstate sa tam nič iné nestalo. ()
Nemůžu si pomoct, ale tenhle film se tváří, jako že chce sdělovat něco důležitého, že láska má mnoho podob, ale prostě je to jen o tom, že se člověk zamiluje do někoho, do koho by se zamilovat neměl, ten druhý mu to ani pořádně nevrací, ale on za ním jde jako pejsek. Film je prostě jen jedna velká póza, která je o ničem. ()
Nebejt voiceoveru jak od producentů Blade runnera a zbytečnějch vysvětlujících titulků jako o tři roky později, koho to zajímá, vřuť dyť tam dali děcko co roste, nebo to změní význam když to bude o tři roky a dva měsíce? Jinak je to velice povedenej snímek, jakkoliv stojí scéna na konci v lese za starou belu, vůbec nenavazuje na předchozí toned down styl - jak kdyby naráz přešli do Bergmanova snu a začalo sezení u existenciálního psychologa. Nevim jesli je to nějaká nemoc producentů nebo autocenzura podle hollywoodu, kdo ví. Škoda, bylo by to jinak 4-5 hvězd. ()
Mohl bych se tu rozepisovat nad všemi filmy o holkách na holky. Ale postačí říct, že některé jsou naprosto skvělé, některé jsou naprosto špatné, ten je někde uprostřed. Průměr, no lepší průměr, moc pěkný nadprůměr. Celé to je zejména díky hereckému koncertu Riley Keough v druhé půlce filmu. Jak ona dokáže vyjádřit jen výrazem v obličeji celou škálu emocí. Nemusí ani mluvit a vy víte, co se jí honí hlavou, jak trpí, jak uvnitř sebe bojuje. Já normálně trpěl s ní. Ta kamera, taky boží. ()
Reklama