Režie:
Bertrand GuerryScénář:
Sophie DavoutHudba:
Clément DucolHrají:
David Arribe, Thomas Guerry, Sacha Guerry, Guillemine Boulte, Sophie Davout, Chris Walder, Clément DucolObsahy(1)
Eddy a Rocco jsou bratři, kteří byli koncem devadesátých let minulého století hvězdami indie rockové scény. O deset let později vedou poklidný život na ostrově, kde vystupují s místní pochodovou kapelou. Jednoho večera jim však do života opět vstoupí jejich sestra Lola. Seznámí se s Roccovým synem Simonem, kterému bude brzy třináct let. Jejich společná minulost je poznamenána spoustou utrpení nejen v podobě zlomených srdcí, ale také poraněných těl a neschopnosti komunikovat. Síla sourozenecké lásky jim ale nakonec vrátí do života radost. (Cinemax)
(více)Recenze (4)
Příběh,který máte nalajnovaný vcelku brzo.Překvapení jsou určitě herci,kde je to vlastně Guerry famila v jejich prvních snímcích,takže to silnou rodinnou tendenci už má zde.Bohužel ke konci už je vše navíc a absolutně zbytečně snímek se protahuje minutáží.Hudební linky už nebaví,ač by ta hudba byla sebelepší.Co záběr to tanec či hudební podkres,který vyřeší jednu menší epizodku,která diváka zajímá.Samozřejmě tu další otázečku tu zrovna nedostane.Rodinná radost,kde vyniká David Arribe,který vypadal spíše jak Iggy Pop.Zvláštností je,že měl dubléra,což autentickému moc nepřidá a spíš si tak říkám jako kde?V tý vodě?Proč?Na dramatickou notu mně to přišlo málo na krev.Jako rodinná smutná věc s plnou hudebních tanečních číslech ano.Jestli to měla být radost z hudby nebo že mám bráchu lazara na vozíku už asi nechám na ostatních.55% ()
Nevím přesně, co jsem očekávala, ale byla jsem příjemně překvapená i když se jedná o posmutnělý příběh. Na to, že kluci nemají zřejmě žádné zkušenosti před kamerou, tak tady hrály skvostně. Lola mezi ně vstoupí téměř ke konci a trochu rozvíří hladiny smutku a napětí, které mezi bratry občas problesknou. Hudba je už jen dobře vybraným podkresem. Do záhlaví bych jako hudební žánr nedávala, je to zavádějící. ()
Další příklad toho,že i na malém jevišti se dá zahrát velké divadlo.V závěrečných titulcích šlo ještě jedno příjmení Guerry.Takže čtyři.Dobrý scénář a i herci ,kteří nemají zřejmě velké zkušenosti před kamerou,se snažili. Jeden slepý,jeden němý a třetí ochrnutý....Poprvé jsem slyšela diagnozu syndrom zkamenělých lidí. ()
Přestože si hlavní postavy snímku Moji bratři v sobě nesou spoustu bolesti a neradostných vzpomínek, tak ve mě film nevyvolal skoro žádné emoce, což považuji za jistou vadu na kráse, jelikož příběh samotný není vůbec špatný a disponuje i poměrně překvapivým rozuzlením. Jednoznačně mě však potěšila příjemná hudba a oku lahodící přímořské lokace, ve kterých se děj odehrává. (65%) ()
Reklama