Režie:
Ari AsterScénář:
Ari AsterKamera:
Pawel PogorzelskiHudba:
Bobby KrlicHrají:
Florence Pugh, Jack Reynor, Will Poulter, William Jackson Harper, Vilhelm Blomgren, Julia Ragnarsson, Björn Andrésen, Archie Madekwe, Anna Åström (více)Obsahy(1)
Vztah Dani a Christiana už nestojí za nic. Možná to ale spraví výlet do severní Skandinávie s partou kamarádů. V odlehlé vesničce odstřihnuté od okolního světa se tu jednou za 90 let, na letní slunovrat, koná speciální slavnost. Mladí Američané si užívají bezstarostné prázdninové veselí v místě, kde slunce nikdy nezapadá. Vše se ale zvrtne, když je vesničané přizvou k rituálům, při kterých se místní ráj na zemi mění v čím dál děsivější peklo. Horor Ariho Astera (Děsivé dědictví) ukazuje, že za bílého dne se mohou odehrávat ty nejtemnější věci. (Aerofilms)
(více)Recenze (821)
Velmi dobře natočená parodie na Zlatou ratolest a Ústav antropologie Masarykovy univerzity Brno, na novopaganství, alternativce...Něco mezi hororem a parodií. Díky Bohu, že už jsem stará bába (dědek) nebo co a nejsem Američan(ka). Takových Maďarů a točeno ve Švédsku. Škoda, že to netočili u nás, aspoň by k nám nejezdili... Neberte ty moravský lidovky tak doslova, kucí americký. ()
Doprdele, to byla ale sračka. Jdu domu a vožeru se. Tohle někdo financoval? Svět jde naprosto do hajzlu. WTF? ()
Novinka Ari Astera je pozvolné, temné vyprávění za doprovodu krásných, sluncem zalitých obrazů o vyrovnávání se se ztrátou. Pečlivě vystavěný příběh plný nejrůznějších detailů a místy až nesnesitelných psycho-scén umí tnout do živého. Florence Pugh je neskutečně dobrá a film kroutí žaludkem svojí atmosférou plnou tísně a smutku. Scény na tripu vyloženě mrazivé. Děsivé dědictví mě zasáhlo přece jen o něco více, ale tohle je skvělý, i když ne-příjemný filmový zážitek. 85% ()
Tak za prvé,film a jeho námět není nic nového.Nic originálního se tedy nekoná.Co se filmu nedá upřít,je jeho osobitá stylizace venkovského života jedné běžné sekty.Už při pohledu na osazenstvo zdejší švédské vesnice by vás zřejmě napadly myšlenky na rychlý návrat.Ovšem to by film mohl hned skončit,když by mouchy uletěly a v tom vidím první velký problém.Scénář.Totiž dotyční návštěvníci nejsou chráněnci ústavu pro malomyslné. Jsou to vysokoškoláci ,kteří ovšem, jak by zdravý rozum velel,po prvním velkém obřadu, kdy jsou dost drasticky obětováni dva členové sekty,vzaly nohy na ramena.Záhadně zůstávají, jeden po druhém mizí a oni se spokojí vždy s vysvětlením pro šestileté dítě.Dost debilní.A já jsem jim brzo přestal fandit,protože když je někdo dementní hold co se dá dělat,nic. Za druhé,příslušníci sekty měli blízko k přírodě,chovali se někdy velmi laskavě a tak bylo málo uvěřitelné jakých zvěrstvech se dokázali dopustit.To že někoho zapálí,to beru.Ale dělat z někoho zombíka dohlížejícího ve stáji od stropu na slepice bylo dost na efekt.Abych to dal na pravou míru.Laskavého esesáka taky nevěříte tušíte,že se za tím něco skrývá.Takový šestý smysl.Ve filmu nic takového není.Laskaví obyvatelé,šílení obyvatelé. Nic z čeho by se dala odvodit jejich šílenost.Nebo se tím děj nezaobírá kromě jejich posvátné knihy.Hmmmm ()
KLÍČOVÉ SLOVO: KRÁSA Nikdy bych nevěřil, že to bude první slovo, co mě napadne, když se řekne Midsommar. Film Ariho Astera je totiž především naprosto úchvatný po vizuální stránce. Potom je to artový psychologický thriller a teprve potom horror. Je to jeden z těch filmů, který vás vtáhne od první minuty a nepustí do poslední černé obrazovky. Jeho tempo je na 140 minut občas až neuvěřitelně pomalé, ale vy hltáte každý jeden záběr plný barev, květin a nádherné přírody Švédska. Ačkoliv je zápletka vcelku předvídatelná, režisér vám ji nabízí v takovém kabátku, že mu to okamžitě odpustíte. To jednak díky zmíněným vizuálním orgiím, ale hlavně díky skvěle napsané hlavní roli. Florence Pugh tu předvádí tak intenzivní a přitom tak uvěřitelné emoce, že se nebojím jí označit za jednu z nejlepších hereček přicházející generace. Film sám o sobě míchá realisticky násilné scény s lehkým a nenuceným humorem, který ale v kontrastu toho, co se má odehrát, působí jako víc než vítaná úleva. Will Poulter (Maze Runner, Revenant) se téhle úlohy zhostil dokonale. Člověk se místy nahlas směje, aby se minutu na to ponořil do sedačky a přivíral oči při tom, co se na plátně odehrává. Těch vyloženě nechutných scén je tu přitom jen hrstka. Těch děsivých pak ještě méně. Film mnohem víc než děsí drží diváka v neustálé ostražitosti před tím, co by se MOHLO stát. Když po sérii nechtěných "odchodů" vedlejších postav, uvidíte široký záběr na pódium, na kterém stojí zatím neznámý stroj, hlavou vám projedou tisíce obrázků toho, co by mohlo nastat. Jeho funkce je přitom úplně jiná. Slunovrat - jak se film v české distribuci jmenuje - není film pro každého. Není totiž tak zdaleka tak rychlý, čitelný a doslovný jako většina tvorby pro velké plátno. Naopak - je pomalý, místy překvapivý a předhazuje lopatou myšlenky, které si člověk musí sám v sobě přežvýkat. Sám režisér Ari Aster (Děsivé dědictví) v jednom rozhovoru prohlásil, že Slunovrat je pro něj film o rozchodu. V tom rozhodně nelhal. Je to tíživý a tísnivý film o nefunkčním vztahu dvou lidí, kteří neví jak nebo z něj dokonce nemůžou ven. A právě tahle děsivá sekta plná usměvavých blonďatých a zrzavých lidí jim to nakonec pomůže jednou provždy vyřešit. ()
Mysteriozne drama, ale hororom to nazvat je nezmysel....ale to neznamena ze to nie je kusok co stoji za pozretie...minutaz mohla ostat na dvoch hodinach a urcite by sa zachovala budovana atmosfera...kde hystericka kunda hroti kazdu jednu situaciu, nesympaticki kokotkovia su postupne zlikvidovani a k tomu stara mudrost “zvedavost zabila macku”....teda niggaz ktory sa tvari na ambiciozneho studenta....a samozrejme niet nudze o vtipne sceny...... ()
Film je to vizuálně natočený moc hezky, ať už samotné záběry, haluze, či scény, které potěší každého nadšence do anatomie. To je ale asi to jediné, čím tento snímek vyniká. První polovina je nesmírně zdlouhavá, o to uspěchaněji pak působí ta druhá, kde se vše děje tak chaoticky, že velké finále se trochu vytrácí. V tom všem nakonec nezbyl prostor pro jakýkoliv strach, což je u hororu dost zvláštní, za to švandy a roztomilého žertu je zde požehnaně. ()
Ari Aster je génius, na ktorého tento svet ešte nie je pripravený. Po Hereditary vytvoril opäť dokonalé umelecké dielo. Film by som minimálne v porovnaní s Asterovou prvotinou nenazýval hororom. Tentokrát sa jedná skôr o znepokojivý dramatický psychothriller, s hororvými prvkami, ktorých je síce ako šafránu, ale zato sú dokonale umiestnené a svoju úlohu plnia na výbornú. Aster sa opäť zaoberá ťažkými témami rodinnej tragédie a osobnej straty, zúfalej snahy o únik, ako aj podstatou života a smrti, na ktoré rád nazerá duchovným, miestami až hlboko filozofickým pohľadom. Z technického hľadiska sa na celý film pozerá nádherne. Obrazy sú krásne široké a prehľadné, hudba je zvláštne zlovestná, a to aj v tých najmelodickejších a najjemnejších pasážach, herecké výkony sú na top úrovni a špeciálne efekty pôsobia veľmi realisticky a hodnoverne, čo pridáva na celkovej uveriteľnosti a pomáha divákovi vžiť sa do deja. Aster sa nebojí pritvrdiť a ukázať explicitne ultranásilie, avšak veľmi dobre vie kedy si to môže dovoliť a používa ich tak, aby tieto extrémne znepokojivé výjavy nepôsobia samoúčelne alebo vytrhnuté z kontextu. Kto očakáva od hororu zábavu a rýchly spád, tomu extrémne pomalý rozbeh a relatívne dlhá stopáž rozhodne nebudú vyhovovať, ale tým, ktorí vedia oceniť zmysluplný scenár a precízne budovanie ťaživej atmosféry Midsommar určite ulahodí. Už teraz sa teším na druhé zhliadnutie. ()
Poetické sepětí s přírodou nabízí český Slunovrat s hudbou skupiny Hradišťan a hlavně křesťanským étosem a vírou. Co se stane, když se kult přírody vyšine do sektářské zvůle, tak to uvidíte zde. A uvidíte to pěkně pomalu, jakoby skoro v reálném čase, kdy se z civilizace, poznamenané osobními otřesy, pomalu přesouváte do s přírodou spjaté Rodiny. Právě ona pomalost je místy nudná, ale dává příležitost více poznat hlavní postavy, více vstoupit do příběhu a více hledat osobní odpovědi na nadhozené otázky. Jenom s takovou účastí budete schopni pochopit závěrečný úsměv Dani, buď jako osvobozující nebo strašidelný. A fakt zaplaťpánbůh za křesťanství. ()
Horory nie sú moja šálka kávy, ale pri tomto som sa skvele bavil. Asi najNEpredvídateľnejší scenár, aký som kedy videl, tešil som sa na každú ďalšiu scénu. Hlbší presah žiadny, ale skvele som si oddýchol, nemal kapacitu rozmýšľať nad bežnými starosťami. No a, samozrejme - neberte psychedeliká v ťažkom životnom období 😁. ()
Hranice mezi psychickou úzkostí ze ztráty rodičů a depresí krachnoucim vztahem a jeho pozdějším zánikem. Parta přátel je pozvána jedním z nich do končin Švédska. Jednou za 90 let se zde koná tradice. To, co vypadá jako nevinný výlet se brzy změní v něco nepředstavitelného a hrůzoplného. Režisér Ari Aster je mistr nechutenctví, hnusu, bolesti, utrpení a nepředstavitelné krutosti. Dokázal to již ve filmu DĚSIVÉ DĚDICTVÍ, kdy prokázal též, co umí natočit za sr*čky. Slunovrat je film přesahující veškeré vize reálného světa a myšlení, ale i přesto to mělo své kouzlo. ()
Celkem působivá "pseudofolklórní" vizuální složka (včetně hudby a zpěvů). Jinak ale bohužel jen laciný a plochý pokus oblafnout diváka tajuplnou komunitou. Největší slabinou je totiž právě ona komunita, která má tolik logických děr a nezodpověditelných otázek, že i ementál je proti ní neprostupnou hradbou. Od toho se odvíjejí i chabé herecké výkony - ono tu vlastně tak nějak ani není co hrát a zbytek se ještě utopí v halucinogenních tripech. Nejhůř dopadá zase komunita a její naprosto univerzální, šediví a podřízení členové. Bez jakéhokoli náznaku individuality, bez myšlenek, bez pocitů, bez emocí, bez tužeb, bez zájmů... (Mimochodem, když si uvědomím, že režisér tu mohl pracovat právě s vnímáním postav ovlivněných drogami, tak mohl být i vizuál mnohem divočejší a extrémnější, s podstatně většími - takto promarněnými - možnostmi)... ()
Nějak jsem se vžila do děje, že jsem zapomněla, že koukám na film.. jako kdybych tam byla.. a fakt, že některé věci skutečně znám je sice děsivý, na druhou stranu pro mě uchvacující..tak, příště o nás! ()
Vhodné pro psychicky labilni lidi, pro jiné ztrata drahoceného času... ()
Je to vskutku úžasná kravina :-D umělecké dílo pro feťáky :-DDD ()
Hudební, vizuální, přírodní, pocitová, kulturní, teologická, sociální, empatická nálož, ze který se jen tak neprobudíte. Možná to bude čajem, co jste právě vypili, možná že taky ne... Totálně mě to vtáhlo, bez jedinýho zaváhání jsem hltal každej záběr, detail, každou minutu filmu, který bych ovšem nepolepil cedulkou horor. Dokonalé a po dlouhé době za plný počet bodů. Florence Pugh famózní. ()
Zprvu typický horor - parta Američanů se rozhodne se vydat na dovolenou na místo odříznuté od ostatní společnosti. Ještě k tomu jsou vedeni na první pohled velice divným přítelem. Co se může stát? Jako obvykle došlo ke znásilnění jiné kultury americkým filmem. Kromě zajímavé práce s kamerou a více než několika hezkých záběrů, musím přiznat, že mě, na vzdory silné propagace Aera atd., tento film nijak nenadchl, ipřes to to byl velice silný zážitek, bizár, a podívaná ještě nepřipjemnější než na snímek typu Srbský film. Až na poslední scénu byl tento film, i s mojí malou znalostí hororů, velice předvídatelný a díry ve scénáři, jako např. konstantní důvěřování místním i přes věci, které se tam dějí, nedokázal nahradit ani stáletrvající bizár, který mne uchvacoval. ()
Tak větší sračku, co má >70% jsem hodně dlouho neviděl. Připomnělo mi to The witch, stejný 2 hodiny halucinování o ničem. ()
Proboha.. tak nějak netuším, co si o tom vlastně myslet.. Oni ti lidé jsou tam takoví veselí a pozitivní, vládne tam láska, harmonie, přátelství..až se člověku chce v určitých částech usmívat.. a že mi to koutky úst táhlo nahoru.. A náhle to vystřídalo něco nečekaného, z čeho ústa jako na povel zase klesla.. z něčeho se i zvedal kufr.. je to tak absurdní... a nezapomenutelné.. ()
Brutalny odpad alebo ani z daleka nepochopil o co tu kurva ide. A to som videl uz vselico. ()
Reklama