Režie:
Ari AsterScénář:
Ari AsterKamera:
Pawel PogorzelskiHudba:
Bobby KrlicHrají:
Florence Pugh, Jack Reynor, Will Poulter, William Jackson Harper, Vilhelm Blomgren, Julia Ragnarsson, Björn Andrésen, Archie Madekwe, Anna Åström (více)Obsahy(1)
Vztah Dani a Christiana už nestojí za nic. Možná to ale spraví výlet do severní Skandinávie s partou kamarádů. V odlehlé vesničce odstřihnuté od okolního světa se tu jednou za 90 let, na letní slunovrat, koná speciální slavnost. Mladí Američané si užívají bezstarostné prázdninové veselí v místě, kde slunce nikdy nezapadá. Vše se ale zvrtne, když je vesničané přizvou k rituálům, při kterých se místní ráj na zemi mění v čím dál děsivější peklo. Horor Ariho Astera (Děsivé dědictví) ukazuje, že za bílého dne se mohou odehrávat ty nejtemnější věci. (Aerofilms)
(více)Recenze (820)
Tak tohle bylo creepy as fuck. Rozhodně to není pro každého. Ještě pár let zpátky bych tohle považoval za největší bullshit. Ačkoliv mě Asterovo až nezdravě propagované Děsivé dědictví vůbec neoslnilo (dneska je to v modrým btw.; told you), tak tohle byl jinačí nářez a trefa přímo do černýho. S každou další minutou jsem si přišel blíž k tomu, co autor zamýšlel a v životě jsem se necítil, že bych nějaký film chápal až takhle moc. Atmosféra dokonalá, natočeno na jedničku. Jak jsem se těch 147 minut bál, tak se nemůžu dočkat té 3 hodinové verze. Při konečných titulkách jsem se cítil jako bych sám podstoupil nějaký rituál. Holy fucking shit maaaan. ()
Černočerná komediální variace na kultový horory (i režisér přiznal že je to záměrná komedie) která i přes těžce pomalý tempo a ne moc snadno stravitelnou strukturu děje dokáže držet pozornost od začátku do konce. Držet tak dlouho dusnou atmosféru, to jen tak každej film nezvládne. Smysl pro detail je v každým záběru, ať už jde o celkovej obraz nebo skrytý věci v pozadí. Moc hezkej hudební doprovod jako bonus. ()
Příběh s bizarním náboženstvím, který by se v klidu mohl dít. Celý snímek má sice trochu pomalejší tempo, ale má to tak výbornou atmosféru, že se do toho lehce vžijete. A to ani nemusíte být pod zfetovaný. Má to naprosto přenádherné lokace, které mají největší plusko. Potom je tady ta bizarnost, která se bohužel nejvíc objeví spíš až ke konci. Nejradši bych tomu dal plné hodnocení, ale něco mi přece jen na tom chybělo. Takové maličkosti. Trochu uspěchaný konec, málo brutality, herci mohli být taky krapet sympatičtější a nakonec toho hororu tam bylo bohužel minimálně. 8.5/10 ()
Zajímavá kulturní vložka a trochu toho nabrouzdání "skandinávskou kulturou". Takže vlastně taková ta hororová verze Borata. Strach se v tomhle filmu v žádném případě nekonal. Za to jsem měl pocit, že můj žaludek rezignoval a hodlá opustit moje tělo. Takové emoce jsem z traileru opravdu neočekával. Byl jsem připraven na nějaké ty chujoviny, co se dějí v sektách, ale tohle to předčilo asi očekávání každého. Režisér je buď génius a nebo na fetu, jestli si dokázal udržet v něčem takovém strukturu, která dá divákovi nějakou message a porozumnění. Protože k mému překvapeví do sebe jednotlivé detaily filmu krásně zapadly. ()
SPOILERY. I think I ate one of her pubic hairs. Jak vyděsit generaci, která videla vše? Odpovídání na tuto otázku musí vést na hranici žánru. Ale s čím sousedí? Ve Slunovratu s řadou klasických filmů minulosti, v první řadě s nepřekonatelným Rituálem, z něhož si mimo vychytralého izolovaného kultu bere i řadu propriet, ale jde spíše o maskování. Mimo teenagerského tribálního slasheru navazuje především na nevyčerpatelnou tradici alegorií. Partička v čele s brilantní Florence Pough coby Gulliverové nové doby přistávají u pomyslného ostrova, jehož obyvatelé zrcadlí jejich vlastní démony a stíny vlastního stavu, jímž je pokradmu se ohlašující (sountrack od The Haxan Cloak) rozchod ústřední dvojice. Ari Aster mění teenagerskou záležitost v cosi jiného, aniž by ji zcela opouštěl (náznaky pokleslého humoru) a ukazuje tak, že lze i tu nejubožejší žánrovou odnož pozvednout k nečemu pozoruhodnému, když už ne výjimečnému. Slunovrat šlechtí to, že nebaví a není pochyb o tom, že režisérský sestřih utápí dezorientovaného diváka ještě hlouběji do květinové lepkavosti rituálů kombinovaných s korporátní přívětivostí a ujišťováním, že je přes střípky makabrozity všechno v nejlepším pořádku. Film chytře rozvíjí mýtus o bezmoci racionality proti zavedeným, osvědčeným, tradičním způsobům (= proti hluboko uložené pravdě), které ač naprosto nesmyslné, mají ve výsledku vždy tak nějak navrch. Neboť (okřídlenými slovy básníka) People Are People. Vykreslení neodvratného rozvratu, uloženého ve smyslu, vítězství masomlýnku temné moci skýtá požitek i tomu divákovi, který doufá v možnost opaku. Kromě inovativního přístupu k žánru film povznáší to, jak čistě a mistrně je natočen - téměř neslušně dobře s ohledem na žánr. Velmi by mne překvapilo, kdyby se Asterovi, filmaři stojícímu na začátku kariéry, povedlo natočit jednou něco stejně dobrého jako je Slunovrat. Ať tak nebo tak, všechna čest a hodně štěstí. ()
Novodobý Wicker Man na drogách. (89%) ()
Po výborném Hereditary nám Ari Aster předkládá další lahůdku. Jeho druhý celovečerák potvrzuje, že na jeho "písečku" nemá v posledních letech moc konkurentů. Může trochu připomenout počátky od Shyamalana, kdy ještě netočil sračky typu skleněný. Jak jeho první film je i slunovrat velmi znepokojující. Film skvěle graduje, herci jsou skvělý a všechno směřuje ke "zdárnému konci". Pecka - 80% ()
Tento pristup k hororum mam moc rad. Pomalu budovana atmosfera, postupne utahovani sroubu a neprijemna gradace. Ale hlavne zadne prvoplanove lekacky! ()
Tak jsem se na to těšil a vyklubala se z toho taková zhovadilost. A přitom námět měl dobrý potenciál, ale kam se tahle psychedelická slátanina hrabe na starý dobrý Rituál. ()
Ani nevím kde s tímto klenotem začít. Ari Aster si tady opravdu pohlídal vše do posledního puntíku. Kamera je tak nádherná a zároveň tak originální. Expozice celého filmu, která říká vše a zároveň nic a následně výtečná gradace celého příběhu. Postavy, hlavně tedy ústřední pár, které jsou napsané strašně stereotypně, ale zároveň jsou o tolik zvláštní a jiné zároveň, což z nich ve finále dělá něco tak moc opravdového. Celkově chemie mezi herci je výtečná. Princip Čechovovi zbraně je tu předveden ukázkově. A pane bože ty barvy a vizuál jsou tak dokonalé. Střihy, práce s filmovým prostorem, dlouhé záběry na jeden take, to vše dělá film tak moc krásným. Další skvost filmu je určitě soundtrack, který je vytvořen ze zvuků prostředí, kde se děj odehrává a graduje postupně se situací perfektně, ale zároveň stále neruší a je velmi chytře použitý přesně tam, kde má být. Celá stylizace filmu a výprava, kdy doslova cítíte, že se děj odehrává přímo vedle vás. Je vidět, že Ari tématiku filmu velmi pečlivě studoval, protože možná nejděsivější na celém filmu je právě jeho uvěřitelnost. To samé platí i pro situace kdy jsou postavy na tripu, opět reálnost momentů a zachycení jejich pohledu na svět v danou chvíli (Vlnění okolí, změna zvuků a tónů, očí postav a spoustu těchto malých detailů a následné prostřihy s "nezfetovanou" verzí světa, kde je vidět ta změna). S tím samozřejmě souvisí i výborné herecké výkony, i když celý film si pro sebe samozřejmě krade Florence Pugh. Co se týče samotné narativní linky, jedná se o hrozný mindfuck, který je ale stále velmi věrohodný, kde nemám pocit, že by se něco tlačilo na sílu, i když konec možná malinko ano. Ari podává film velmi explicitně, nebojí se a vůbec nikdy neucukne z tempa, co si zvolil a drží si ho po celou dobu. Je hrozně krásné vidět, že když má autor svou tvůrčí vizi, specifický identifikovatelný styl a schopnost si ho prosadit, tak je to na díle hrozně znát a strašně mu přidává. Nakonec bych rád vypíchl strop celého filmu, kterým je hloubka ostrosti a její změna v záběrech, kdy sledujeme přesně to, co režisér chce abychom sledovali a vede si nás jako ovečky. Stránka formy je určitě silnější, než stránka příběhová, což někomu nemusí úplně sedět a může to být místy i škoda, ale mně to například vůbec nevadilo, právě naopak. ()
Také šialené, také znepokojúce, také fanatické, také okultistické a zároveň také nádherné. Tento film som si pozrel včera večer, a nedokázal som vyjadriť svoj názor, takže som potreboval čas na rozmýšľanie. Hoci nemalo to skoro žiadne jumpscares, ale bolo to dosť znepokojujúce, takže tento film spĺňa svoj cieľ. Tá prvá časť pred tou "hororovejšou" časťou naznačovala, že sa stane niečo, načo sa sledujúci môže tešiť, a tá druhá časť rozhodne uspokojila očakávania. Krásna príroda, dobrá práca s kamerou a vizuálne efekty, hudba spolu s tými zvukovými efektami vyvolávajú pocit znepokojenia a zároveň aj taký zvláštny príjemný pocit. Hlavná postava (Florence Pugh) predviedla maximálny výkon, miestami mi veľmi pripomínala Chloe Moretzovú. 8/10. ()
Jako psychologický film hodnotím za plný počet, jako horor už za míň, ale bude to pravděpodobně tím, že jsem viděl prodlouženou verzi. U té kratší by to možná bylo naopak. Rozhodně tedy nemohu říct, že bych se nudil... Ovšem to, jak hustě to začalo zhruba v první půlhodince (před vstupem do vsi), bylo zkrátka neudržitelný. Každopádně spokojenost. ()
Viděla jsem více filmů s touhle tématikou .Ale snad žádný nebyl tak přímočaře brutální.Až uvěřitelné.Asi bych u toho nevydržela ,ale postavu Dani hrála moje oblíbenkyně Pugh.Je to poměrně mladá herečka ale má obrovský potenciál.Levou zadní zahraje cokoliv.A má zastřený podmanivý hlas.Postavou je dosti malá ale velká ve svém umění.Ve filmu se dějí věci:zhulit návštěvu během pár vteřin po příjezdu,pubický chlup od zájemkyně o páření (to teda byla věc:tolik vagín na jednom místě muselo herce Reynora dosti vylekat)moč v sklence nějakého dryáku...hop ze skály protože dotikaly nastavené hodiny a stáří už je k ničemu.....Můžu se tam jít podívat?Ne, tam se nesmí, ale jo, ty jsi Američan ty můžeš....Film měl 2hodky dvacet minut bez reklam...Takže některé hrůza záběry fikaně natahovali.Poslední záběry labilní (jako já) povahy řádně dostanou.Když to vydržíte ,budete odměněni nádhernou ,závěrečnou skladbou k titulkům. ()
Otřesný film s otřesně vysokým hodnocením, který mi sebral skoro 3 hodiny života. Pro Ariho Astera bych měl spoustu nehezkých výrazů. Ani za to porno nedám hvězdu. Film neměl nikdy vzniknout. ()
no veru nebolato to ziadna slava az moc dlhe zbitocne a nebol tam povec ziadny zvrat nic skoda tu ludia boli pekne tupi ten retard šved co ich tam pozval bol podozrivi uz odzaciatku vydeli hned ze to je niaka zfanatizovana sekta mali ujist a jebnut tam atomovku nech vykapu svine a bolo este divne ked si uctievali bohov obetami preco obetovali aj cudzincov to bola skvor neucta mna by len tak nedostali aspon 5 by som zajebal ()
Zajímavá analýza vztahů a egoismu. Skupina studentů, kde každý vidí jen špičku svého nosu, vycestuje do Skandinávie. Nepochopení a dysfunkce se stupňují s každou minutou strávenou ve velmi harmonické, ale záhadné švédské komunitě. Negativní emoce jako závist, sobectví, chtivost "normálních" Američanů ostře kontrastují s pochopením, sebeobětováním se a láskou "děsivých" Švédů. Snímek si po celou dobu drží tempo a baví. Halucinace jsou vizuální třešnička na dortu téhle emočně vypjaté, ale určitě ne strašidelné podívané. ()
Film přináší témata smrt, mrtvé tělo, emoce, soucit, prožívání emocí, psychedelika. Velmi naturalisticky ukazující znetvořená lidská těla, střet se smrtí a s prožíváním emocí. Pro mnoho lidí je tento snímek špatně zpracovatelný. Byla jsem na filmu v kině a to byla velká chyba, protože pro spoustu lidí jsou silné a otevřené projevy emocí vtipná záležitost, a tak jsem neměla možnost si film užít bez hloupých pubertálních projevů smíchu. Film přináší také téma zpracovávání emocí skrze psychedelika, tzv. "bad trip", který pod vedením zkušeného průvodce může člověka posunout a pomoci mu zpracovat si hluboko ukrytá nezpracovaná témata. Současná společnost se brání smrti a nepříjemným emocím, ale ty patří k životu a měli bychom se opět začít učit s nimi pracovat, protože smrt i nepříjemné emoce patří k životu na této planetě. ()
Váham medzi 3* a 4*, ale prikláňam sa k 4* hlavne z dôvodu zdanlivej originality a netuctovosti snímku, ktorý v rade všetkých súčasných "conjuring universe" a ďalších komerčnejšie ladených hororov, vytŕča, a to aj napriek tomu, že prevažujú prvky mysteriózna nad hororom. Ari Aster je zrejme majster v pracovaní s atmosférou znepokojenia čo ukázal už aj v Hereditary, ktoré však pôsobilo o niečo intenzívnejšie ako Midsommar. Na druhej strane zvolený spôsob vyobrazenia vysporiadania sa so stratou je aj v tomto prípade správne "asterovsky" divný a režisér opäť brnká divákovi na strunu akéhosi podvedomého odporu k neprirodzenému a dokáže vyvolať práve ten pocit znepokojenia, ktorý v bežných popcornových hororoch chýba. ()
Co si budem, tohle je, co se kamery, střihu a speciálních efektů týče, naprosto nádherný film. Scénář je bohužel hloupě napsaný a vlastně se to ničím neliší od masově natáčených teenagerských vyvražďovaček. Děj je předvídatelný, práce s nějakým tajemstvím a následným odhalením/dějovým zvratem limitně se blížící nule. Jakkoliv vizuálně nápadité, je to to stejné představení pořád dokola, akorát v jiných kulisách. ()
Reklama