Režie:
Wojciech SmarzowskiKamera:
Tomasz MadejskiHudba:
Mikołaj TrzaskaHrají:
Arkadiusz Jakubik, Robert Więckiewicz, Jacek Braciak, Janusz Gajos, Joanna Kulig, Adrian Zaremba, Ignacy Klim, Michał Gadomski, Katarzyna Chlebny (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Církev a víra, jak blízko a daleko mají k sobě... Tři kněží, tři pohledy na polskou katolickou církev, na její „poklesky“ jako pedofilie, korupce, chamtivost, přetvářka a s tím spojená problematika celibátu, alkoholismu, touhy po penězích, moci a funkcích. Režisér Wojciech Smarzowski vstupuje na fary, do kanceláří vysokých církevních hodnostářů, doprovází do zákristií ministranty a faráře, vrací se do církevních útulků minulých let a nahlíží do duší kléru i farníků. Jako by desatero neexistovalo... V polských kinech film zaznamenal rekordní návštěvnost, film vidělo více než pět milionů diváků. V roce 2018 získal řadu národních cen. Úspěšně byl uveden i v zahraniční distribuci a na mezinárodních festivalech. Film se z velké části natáčel v České republice, především scény v kostelích, kam byl filmařům vstup na polském území „zapovězen“. Renomovaný režisér Wojciech Smarzowski ve svých filmech otvírá nejpalčivější rány polské společnosti. Nechodí kolem, nezměkčuje, pojmenovává věci napřímo, i když bolestivě. (Česká televize)
(více)Recenze (175)
Uznávaný režisér Wojciech Smarzowski zase jednou tnul do živého, když se ve svém snímku Klér bez jakýchkoliv okolků pustil do kritiky katolické církve. Nenechal na ní nit suchou, i proto jsem překvapená, že se silně věřící Poláci hrnuli do kin v tak hojném počtu. Ještě víc mě však udivil samotný film, a to i přesto, že jsem si o náboženství nikdy nedělala žádné iluze. Bylo mi dost šoufl z toho nekompromisního vyobrazení všech možných neřestí, ve kterých se současní církevní hodnostáři utápějí. (85%) ()
Mistrz świata w ekshumacji ogólnopolskich szkieletów z szafek znów posmerfowal zajebisty utwór, po którym na pewno modliszki już drzewo na stos zbierają. Kurwa BRAVO, Wojtek! Divím se, že po tomhle ještě nemá nejlepší současný polský režisér klerofašistickou vládnoucí stranou s příznačným názvem Piss (Partia Imbecyli Świętej Sekularyzacji) procviknutou občanku, eNko v pase, v zádech klatbu a na krku obvinění z kacířství dle paragrafu 666 osvědčené, letité, zcela legální a nikdy nepopřené Sbírky precedentních sakrálních tradic 1. Římskokatolické a.s. A nebylo by divu! Vykreslit totiž takto naprosto lživě služebníky Boží, ony muže pevných zásad, askety, morální autority všech blahoslavených, erudované šiřitele nezpochybnitelné moudrosti a vzdělání v podobě vědních disciplín jako progresivní plackoastrofyzika či luskoprstní paleontobiologie, kteří zasvětili svůj život víře a pod eternálním trestem rozžhaveného pohrabáče v prdeli přísahali Vodníkovi bezvýhradné ctění židovských bajek, jakož i pyjonýrských zásad Jeho syna a spasitele, Rákosníčka, dle čtyř zhola pravdivých, tak pečlivě vybraných a také náležitě účelově cenzurovaných evangelických zvěstovatelů – Karla Jaromíra, Boženy, Hanse Kristiána a Gebrüder Grimm, to je na okamžité upálení! Tam, kde jako obvykle přizdisráčská holyúdská klika jakože děsně senzačně a Osralově blikla nudně a opatrně Reflektorem na lem sutany, přičemž korektně odhalila pouze vyčuhující bosé nohy do šalmaje nadšeně foukajícího nezletilého ministranta, to Wojtek velmi svižně a zábavně naprudko nasvítil globálně a pod známým vágním obranným klerickým heslem „Jsou to přece jen lidé a ti vždycky mohou chybovat!“ přilil bez zardění do toho pedofilního kotle i hektolitry mešní Wódki wyborowej, dokořenil transparentními výběrovými řízeními na církevní zakázky a zamíchal, kvůli výjimečně nepederastnímu porušování celibátu netknutým, dildem farské posluhovačky. Ano, lidé chybovat rozhodně mohou, ovšem ne ti, kteří otevřeně reprezentují cílenou institucionální demagogii a priori programově potírající zmiňované skutky. To už je pak megapokrytecká amorální ultrakurvárna, po jejímž spáchání by měl každý alespoň trochu mravný člověk okamžitě vypít číši bolehlavu. Viď, Endy???!!! Každopádně klenot letošního Kina na Granicy (tímhle jste měli s velkou pompou otvírat), herecký koncert Arka, Jacka i Roberta a na Poláka až hazardérský počin, kterým si Smarzowski nepochybně získá vatikánský věhlas a u papeže minimálně stejnou oblibu jako velký Mario Puzo. Ještě jedno BRAVO! ()
Polský Spotlight, s jiným konceptem a dramaturgií, ale stejnou intenzitou. Snímek tak okázale antiklerikální, že ze své jednostranosti v podstatě udělal ctnost - má být takovým mementem mori, zvlášť ve svém symbolickém závěru, propagandistickým plakátem s tomu uzpůsobenými výrazovými prostředky, který má rozbouřit veřejné mínění a rozrazit neudržitelný status quo římsko-katolické církve a jejího krytí pedofilních skandálů, jakož i mnoha dalších hříchů - ovšem i obecněji celého korupčně-klientelistickému systému a prorůstání církve, byznysu a politiky. Režisér Smarzowski se tomuto tématu nevěnuje poprvé, prohnilost policie už kupříkladu tepal ve svých velmi povedených Dopravácích. Současná polská kinematografie je světelné roky před tou českou, ten rozdíl v kvalitě, ale i odvaze, je až propastný. A je neuvěřitelné, že takovýhle film mohl být v současném Polsku natočen a dostal se do polské distribuce, se svobodou slova to tam zjevně ještě nebude až tak špatné! (Pokud se režiséru Smarzowskimu nestane u příštího filmu to, co se v Rusku stalo třeba Andreji Zvjagincovovi po natočení snímku Leviathan) ()
„CÍRKEV JE SVATÁ, ALE LIDÉ JSOU HŘÍŠNÍ...“ /// Tak od začátku je jasný, že půjde o zajímavou podívanou. Jednak obsazením a jednak – no prostě tihle černoprdelníci jsou takový samozvaní bohové. V příběhu je asi všechno, co činí církev. Teda kromě dobra (takže vlastně všechno…). Tihle „batmani“ jsou neohroženým druhem a ostatní lidi nechť ochrání víra. Před nimi, samozřejmě. Silnej filmovém zážitek i pro (nebo právě pro ně?) nevěřící. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Přišli za mnou pro vzorky z předkožky. 2.) Mlčím, abych se nesmažil v pekle. 3.) Thx za titule „ghostxx“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ ** ()
Poláci jsou po filmové stránce než Češi jinde a Klér je toho důkazem. Zajímavé nahlédnutí do prohnilé Polské katolické církve, kde alkohol, výhružky či zneužívání dětí je na běžném pořádku. Byť jsem se obával, že mě film kvůli tématu nestrhne, tak obavy byly zbytečné. Na film se kouká velmi dobře, dokáže překvapit i šokovat a mrazivá atmosféra z toho čiší každým coulem. Solidní. 8/10: ()
Chápu, jaký poprask může tenhle film, který začíná jako rozmařilá satira a končí jako sžíravé drama, vyvolat v Polsku - byť podle reakcí publika je festivalová bublina celkem na vlně katolického hejtu. Určitě by to mohlo být natočeno syrověji, určitě by to mohlo být soustředěnější, ale ne druhou stranu odvyprávět příběh s tolika postavami tak relativně funkčně taky není jen tak. A bylo hodně zábavné sledovat "kam až si troufnou zajít". A troufli si... ()
"Pro komunikaci v polštině stiskněte dvojku..." Jak je Kler s postupem času syrovější a syrovější, tak při pár momentech jako citovaná věta jsem přesto vyprsknul smíchy. Ovšem to, co se na začátku jeví jako vtipná černá komedie, končí jako mrazivá obžaloba systému, kde není dobře prakticky nic, a to na všech úrovních od venkovského faráře po nejvyšší církevní špičky. Preláti se vezou na vlně korupce, pedofilního smilstva, všeobecného pokrytectví a hlouposti svých oveček, ale film se rozhodně u církve nezastavuje. Jak třeba ve filmu (a tedy v Polsku) funguje policie. Zkrátka církev je jen jedním z článků řetězu, byť tím, který má v rukou moc, peníze a "pravdu". Tohle všechno ovšem říkám s vědomím, že v okázale katolickém Polsku vznikne takovýhle film, zatímco naši umělci se zmůžou na jediné dvě polohy: přisprostlé či nablblé komedie, anebo, když se pokoušejí o něco vážnějšího, co vyžaduje uměleckou integritu a prý odvahu, máme tu přece vděčná padesátá léta, anžto jsme věrní onomu vtipu: "U nás v Americe máme svobodu tisku, můžeme napsat, že americká vláda je špatná." - "To my v SSSR máme taky svobodu tisku, taky můžeme napsat, že americká vláda je špatná." Naši umělci se tímto řídí do puntíku, pouze změnili orientaci, a proto taky naše kinematografie stojí tak strašně za hovno a v porovnání s tou současnou polskou to vynikne v plné nahotě. ()
Klér se s katolickou církví v Polsku nemazlí a dává si záležet, aby na katolicismus navázané společenské síly byly v maximální míře vykreslené jako bezohledné, sobecké, manipulativní a kořistnické. Do té míry, že to část publika může vnímat jako tendenční a nespravedlivé. Všechny popisované jevy se sice v církvi vyskytují, ale ne v takové míře a úhledně seřazené vedle sebe. Chybí tady idealisté a reformisté, absentuje plastičtější a věrohodnější obraz této prastaré instituce. Smarzowskiho snímek je totiž hanopis, film s nepopiratelným ideovým a politickým záměrem otřást silným postavením a vlivem církve u našich sousedů. Té církve, která běžně zasahuje do politických procesů a odvolává se přitom na vyšší, nekritizovatelnou, autoritu. Naše historie je odlišná, s demontáží vlivu církve na věci veřejné začal už Havlíček Borovský, národní obrození se neslo ve vzývání husitství a reformace. Erozi katolické moci ovlivnila sázka katolických elit na Habsburky, k jejich popularitě nepřispěl ani podíl slovenských klerofašistů na pádu První republiky a dílo zkázy dokonalo příchod "vědeckého" komunismu a nástup konzumní společnosti 2. poloviny 20. století. Jako Češi tedy můžeme podle svého přesvědčení považovat Klér buď za potvrzení svého negativního pohledu na náboženství a jeho zástupce na zemi nebo za nespravedlivý pamflet. Nemůžu říct, že by se mi tentokrát Smarzowski zadřel pod kůži, tak jako se to stalo v případě Volyně, ale řemeslo je to nadprůměrné, o tom nemůže být pochyb. Celkový dojem: 70 %. ()
„Přestal mě bít…už mě nemá rád.“ Tak k těmto pánům byste na zpověď jít nechtěli…Smarzowski mě nadchnul už snímkem Volyň, takže jsem měl vysoká očekávání…a ta byla naplněna! Zpočátku mě překvapilo, že byl film místy až černohumorným dramatem ze života 3 „ctihodných a ctnostných“ farářů. Ale jak se dalo čekat, s postupujícím časem mi úsměv ztvrdnul na rtech. Klér je hořkou, mrazivou, cynickou a až překvapivě kritickou výpovědí o polské katolické církvi (ne, pořád nechápu, že to v Polsku prošlo). Chlast, lži, falešné naděje, vydírání, úplatky (ruka ruku myje na všech úrovních), pedofilie („hra se zajíčky“ dostává zcela nový rozměr), potraty (na ty se jezdí do sousední „pohanské“ ČR), účinné odklízení problémů (zametání průserů pod koberec, vyhnívání do ztracena či staré osvědčené podplácení). Směrem ke konci je snímek čím dál palčivější a vlastně jediná věc, za kterou strhnu půl hvězdy, je dle mého až zbytečně extrémní závěr. „Jsem těhotná.“ - „Ale…jak?! Nebrala jsi antikoncepci?!“ - „Moje víra mi to nedovolila!“ ()
Je pravdou, že na podobně věcný pohled na katolickou církev české prostředí podle všeho bude ještě dlouho čekat. Bylo by zajímavé jak na kritickorealistickou sondu polského filmu aplikovat kritiku české reformace pozdního středověku. Nechci zjednodušovat, ale faktem zůstává, že podobné strohé střízlivosti a věcnosti není nikdy dost. KLÉR je ke svému prospěchu mimořádně ovlivněn poetikou italského neorealismu a důstojně navazuje na východní filmové vlny šedesátých let minulého století. ()
Každé spoločenstvo s nariadenou obmedzenou kontrolou jeho fungovania, z dôvodov celospoločenskej potreby na jeho ustálenej nerušenej existencii, má sklony k zneužívaniu poskytnutej voľnosti. Katolícka cirkev nie je a nikdy nebola žiadnou výnimkou. Trochu tézovité filmové odsúdenie, kde čo kňaz to ochľasta, kurevník, pedofil alebo korupčník. Na druhej strane chápem, že Poliaci takýto film potrebujú ako soľ. Pretože miera nekritickosti k cirkvi a jej predstaviteľom je u našich severných susedov predsa len nad rozumnú mieru. Pričom nijako neupieram cirkvi svätej jej záslužné aktivity. Ale k tým nesmie patriť prehliadanie prznenia detí v duchu pápežovho výroku: "Odsúďme hriech, no nesúďme hriešnikov.". Takže pomerne ok, až na ten trápny koniec v Palachovom duchu. ()
Poláci se do toho zase jednou pořádně opřeli a natočili krásnou milou oddychovou idylku z církevního prostředí. Úmyslně se vyhýbám názvům jako katolický nebo křesťanský, protože to co v Polsku (a doufám, že jenom v něm) vyvádí církev je docela masakr. Jen je trošku škoda, že filmu padá ve druhé polovině řemen a jeho údernost doplácí na přepálenou stopáž. "Tož čo robíš, kurwa." Pecka, jak mezi sebou faráři mluví. 70% ()
Na Kleru je snad nejpozoruhodnější, že takový film vůbec v současném Polsku ovládaném Kaczyńskim a jeho PiS vznikl, že se dostal masově do kin a vidělo jej tolik lidí. A především polským věřícím je tento film zjevně primárně určený; není to biják pro festivalové liberálně orientované publikum, které si na něm potvrdí svoje hotové anti-katolické přesvědčení a odškrtnou si Kler jako další v dlouhé řadě filmů o zneužívání v katolické církvi (namátkou Spotlight, Špatná výchova, Padlé ženy, případně zbrusu nový Ozonův film Grâce à Dieu atd.). Tento film je brutálním útokem na polskou katolickou církev, na se státem provázaný systém, v němž dominantní roli hraje pokrytectví. To, co se na začátku tváří jako parodie - se vším tím neustálým klením, pitím, dětinskými chlastacími hrami apod. - se postupem času rozvine v depresivní obžalobu institucionalizovaného zla; obžalobu systému, který je prolezlý korupcí, programově kryje zločiny svých představitelů a zpochybňuje traumata obětí, v němž duchovní se bez skrupulí oddávají chtíči, propadají alkoholismu a podléhají velmi neduchovním mocenským ambicím - tedy žijí konstantně v hříchu... Film není obžalobou víry jako takové, ta může být čistá a upřímná (na obou stranách, v kléru i mezi laiky - a film to i ukazuje). Ale řadoví věřící by si dle Smarzowského měli po zhlédnutí filmu položit otázku, zda sami nejsou svým přístupem nějak spoluzodpovědní za zobrazovaný stav Polska. Možná i kvuli maximalizaci efektu jsou pro tento účel některé nešvary (mírně řečeno) koncentrovány ve dvouhodinové stopáži poměrně silně. Film tak téměř hraničí s prostou uvěřitelností. Nicméně základ je nezpochybnitelný a sám o sobě drtivý. Film stojí na vynikajících hercích, kteří dokázali vytvořit velmi komplexní a životné postavy, a na dobře napsaném příběhu tří povahově i kariérně odlišných kněží, jejichž osudy se nějakým způsobem proplétají. ()
jebat šuKatolickou církev. ()
Silný zážitek, něco nevídaného. Je to komplexně polské a skutečně to tne do živého. Černé svědomí Polska Wojtek Smarzowski natočil další skvělou pecku, právem nejnavštěvovanější polský film loňského roku. V kontextu se současnou antiliberální kampaní PiSu je Klér ještě důležitější. Film o pokrytectví a děsivé minulosti, které se není možné zbavit. ()
Nemám slabost pro katolickou církev a pro polskou už vůbec ne. Ale jednostranně, tendenčně natočená agitka, v níž se v celé církvi nenajde žádný nezločinec, vyjma jediného vlastně svatého, mne nejen nebaví, ale notnou část stopáže otravuje. Navíc se všechno vleče a velmi zbytečně komplikuje. I tři* vlastně dávám z milosrdenství. ()
Poliaci opäť príjemne prekvapili. Všetko o nechutných praktikách katolíckej cirkvi v kocke. Myslím, že skôr ako otázka, že ako film autorovi mohol vyjsť (nežijeme predsa v dobe trezorových filmov), sa tu natíska úvaha o tom, že čo si asi predstavitelia kléru o filme pomysleli a že či proti autorom, okrem toho krátkeho prehlásenia katolíckych novinárov, aj nejako ostrejšie vystúpili. V každom prípade klobúk dole. A tiež nemyslím si, že by sa tieto cirkevné problémy týkali iba Poľska, niečo podobné sa deje všade tam, kde dočiahli katolícke pazúriská. Raz darmo, je to proti prírode a čo je proti prírode nemá šancu na úspech. Slušný nadpriemer. 80/100 ()
Předpokládám, že Smarzowského brzy upálí. Minimálně katolická církev a její příznivci o to budou zřejmě usilovat. Kritický film se svižným střihem, výbornými hereckými výkony, sympatickou hudbou a hodně dobrou kamerou. To je Kler. Předpokládala jsem, že obraz poslední večeře páně bude vrcholem, nikoliv, Smarzowski jde dál a nechá na shromáždění pohlédnout boží oko. ()
Joanna Kulig vypadá ako dedinská vidla v tomto filme. Normálne som ju nespoznal. ()
Sila. Celkom chápem ten poprask, čo to v Poľsku počas druhej klerofašistickej Kaczynského vlády spôsobuje. Iba tak pre zaujímavosť; Poľsko ako krajina s dlhodobo najväčším počtom veriacich v Európe, momentálne drží prvenstvo aj v počte ľudí, ktorí sa od viery odvracajú. Za posledné roky sa rátajú už na milióny. Koho to asi tak môže byť vina? 85% ()
Reklama