Režie:
Russell MulcahyKamera:
Martin McGrathHudba:
Christopher GordonHrají:
Armand Assante, Rachel Ward, Bryan Brown, Jacqueline McKenzie, Steve Bastoni, Rod Mullinar, Bill Hunter, Grant Bowler, Catherine Sutherland, Martin Copping (více)Obsahy(1)
Měsíc po střetu Číny se Spojenými státy o Tchaj-wan je severní polokoule Země mrtvá. U pobřeží Austrálie se z hlubin oceánu vynořuje americká vojenská nukleární ponorka. Tou dobou již nikdo z její posádky nemá na starém kontinentě žijícího příbuzného. Píše se rok 2006. Apokalyptický radioaktivní mrak, který týdny držel nad rovníkem silný vítr, se náhle pohnul k jihu. Vědí to všichni, co zůstali živí. Každý se s vidinou smrti vyrovnává po svém. Jen málokdo věří, že lze přežít. Jedna z teorií ale tvrdí, že by se lidstvo zachránit mohlo. Je to však šance jedna k milionu. Členové posádky americké ponorky rozšířené o mladého australského kapitána Holmese a geniálního matematika Osborna ji mají ověřit... (oficiální text distributora)
(více)Recenze (52)
Skvelá záležitosť, aj keď asi nie pre každého. Takéto televízne spracovanie pri filme s takýmto námetom v drvivej väčšine znamená hodnotenie okolo 20 % :). Tých 79 čo tam svieti teraz hovorí za všetko. Ja odporúčam pozrieť, chviľu vydržať, prekonať šok zo spracovania a potom si užívať jeden z najlepších katastrofických filmov v histórii. 9/10 ()
Nechápu, že se mi tento snímek tak na dlouho ukryl a jen díky uživateli ,,RomeroIsGod,, jsem získal naprosté perfektní postapokalyptické drama. Nečekej , že budete vtažení do nějaké války a budete vidět atomové hřiby. Setkáme se tady s osudu a s chováním posledním pár občanům na Naší planetě. Nečekal jsem, že mě jejich osudy a příběhy dostanou, ale světe div se, ony mě dostaly. Vřele všem musím doporučit. Nebojte se délky, uteče to jako voda.... ()
,,VEĽMI PRIATEĽSKÝ TEDA NIE SÚ. UVÍTANIE BY SOM SI PREDSTAVOVAL TROCHA INAK, PANE.“ ,,DIVÍTE SA? VYHODILI STE SVET DO VZDUCHU.“ __ ,,Na brehu“ som prvý krát videl na Hallmarku niekedy v roku 2001, kedy som dlhý čas zápasil s neustupujúcou chorobou a prišlo mi vhodné pripomenúť si tento film práve v čase silnejúcej celosvetovej pandémie koronavírusu. Šokujúca je na ňom nemožnosť odvrátenie hrozivého osudu celého ľudstva, ktorú film vzhľadom na svoje skromnejšie televízne možnosti zvládol vcelku dobre keď vedel vyvážiť scény úpadku ľudskej spoločnosti s tými intímnejšími z rodinného kruhu. Vyznenie filmu je predovšetkým melodramatické a preto by sa dalo zvážiť, či všetko, čo počas svojej mohutnej takmer tri a pol hodinovej dĺžky ponúka muselo byť zahrnuté do deja, alebo či ho nešlo v niektorých častiach okresať na úkor komplexnejšieho vykreslenia príčin jadrového konfliktu, ktorého strohý opis mi vzhľadom na neuvedomenie si celkových následkov pre svet príde značne nelogický. Púť na severnú pologuľu, ktorú kapitán jadrovej ponorky vykoná je iba posledným pokusom o záchranu, v čase kedy už všetka nádej definitívne pohasla, hoci sa s tým ľudstvo ešte nedokáže zmieriť. Pasáž vo vymretom San Franciscu mi však prišla pomerne zbytočná, vhodná iba nato, aby ukázala niekoľko trikových záberov, na ktoré je inak film pomerne striedmy. Zaujali ma však poniektoré herecké výkony. Okrem vtedy stále atraktívnej Rachel Ward, to bol jej životný partner Bryan Brown, ktorého výrazovo bohaté herecké nadanie nebolo nikdy dostatočne docenené. Hoci nádej zomiera posledná, ,,láska nikdy nezomiera“ – ako stojí na plagáte k filmu ,,Dracula“ a preto sa záver vo svojej poslednej scéne pri zapadajúcom slnku nesie v romantickom nádychu, aby trochou žiadaného gýču odľahčil depresívnu beznádej. Výsledok hodnotím prevažne kladne, avšak pôvodný film Stanleya Kramera nemám stále potrebu vidieť. (568. hodnotenie, 50. komentár k filmu) ()
Kdyby mi tolik nevadil Assante, přidal bych hvězdu. Opravdu jeden z nejdepresivnějších filmů, co jsem viděl. U takovýho námětu přece jen člověk čeká, že na konci nějaká naděje bude, ale tady je vidět, že to netočili v Hollywoodu a je to dobře. Nikde žádnej amík, kterej zachrání aspoň část populace (nejlíp v New Yorku nebo LA) mezitím co svojí širokou čelistí drtí žvejkačku. Efekty odpovídaj televizní produkci, ale o ty tu vůbec nejde. Jde o myšlenku a ta je silná. ()
Jako dítě jsem měl každý rok na hlavě masku a zažíval nácviky v parku s pláštěnkou a igeliťákama na rukou. Odnesl jsem si z toho dvě věci. Za prvé, že je důležitý lehnout si nohama k výbuchu a krýt si hlavu. Za druhé zájem o katastrofický filmy, kde jsou atomovky. Viděl jsem docela dost apo- a post-apo filmů a musím říct, že většina z nich stojí za hovno. Výjimky jsou v podstatě tři, a to britský Vlákna, americkej Den poté a a Dopisy mrtvého. Tohle ve skutečnosti totiž není post-apo, ale romantický film s televizní produkcí, prkenným hlavním hrdinou a občas nějakým náznakem něčeho zajímavějšího. Na to, aby mohl kapitán ponorky jezdit ve Ferrari a souložit s paní Wardovou ani nebylo potřeba stavět zrovna tuhle zápletku a mohl tam jet třeba na dovolenou, z mýho pohledu by to vyšlo nastejno. Sám ten nápad udělat post-apo bez věcí, jako jsou výbuchy a hřiby, města v troskách, radiace a nemoci z ní, mutace a mutanti, boj o přežití a tak vůbec, to bych klidně bral. Ale rozhodně neberu, čím to autoři nahradili. Pokud se téma zajímáte, vyberte si radši něco z těch tří filmů, co jsem napsal výš. ()
Galerie (20)
Zajímavosti (1)
- Na začátku druhé části filmu si námořníci promítají film Pluj tiše, pluj hluboko (1958). Kapitán ponorky Dwight Towers (Armand Assante) jej zde označí za nejlepší film o ponorkách. (HonzaR.)
Reklama