Režie:
Craig R. BaxleyScénář:
Stephen KingKamera:
David ConnellHudba:
Gary ChangHrají:
Nancy Travis, Matt Keeslar, Kimberly J. Brown, David Dukes, Judith Ivey, Melanie Lynskey, Matt Ross, Julian Sands, Kevin Tighe, Julia Campbell (více)Epizody(3)
Obsahy(1)
Napínavý příběh se točí kolem temného domu s tajuplnou a temnou historií, který stojí uprostřed Seattlu. Už při jeho stavbě přišlo o život několik dělníků a během posledních sta let v něm za záhadných okolností zemřelo pět mužů a zmizelo beze stopy osmnáct žen. Navíc se zdá, že dům žije vlastním životem a podle vlastní vůle mění své uspořádání i počet pokojů. Od roku 1995 už však dům údajně nejeví žádné známky svého neobvyklého života. Jeho majitelem je v současné době poslední žijící potomek rodu Rimbauerů, Steve Rimbauer, jehož přítelkyně, profesorka Joyce Reardon je domem doslova posedlá a snaží se odhalit jeho tajemství. Navíc potřebuje úspěch při pátrání po tajemství domu pro záchranu své kariéry, ohrožené nenávistí a zlobou profesora Carla Millera, který se postaral o to, že ji na katedře psychologie hodlají zbavit funkce. Dává tedy dohromady skupinu šesti lidí, z nichž každý je nejen ztroskotanec, který nemá co ztratit, ale také je vybaven nějakým druhem nadpřirozené vlastnosti. Za honorář pěti tisíc dolarů se mají podílet na její snaze odhalit tajemství domu a záhadných událostí. Věří, že v domě řádí a vraždí duch Ellen Rimbauerové, šílené manželky architekta, který dům navrhl a postavil. Skupinu vedle Joyce a Steva tvoří starý jasnovidec Viktor Kandinsky, usměvavá starší dáma Cathy Kramer, která ovládá automatické psaní pomocí spiritistických tabulek, obtloustlý třicátník Emery Waterman, který dokáže vidět do minulosti a také vidí duchy, pohledná blondýnka Pam Asbury, která má vidiny když se něčeho dotkne, sympatický telepat Nick Hardaway, který čte myšlenky a je až nezdravě veselý a nakonec Rachel Wheaton a její sestra Annie, patnáctiletá autistická dívka, která je nadaná nejen schopností telepatie, ale také telekineze a zdá, že pro Joyce a zkoumání domu bude tou nejdůležitější osobou. Mimo těchto šest odvážlivců se však do domu tajně vetře také mladý fotograf Kevin Bollinger, kterého poslal profesor Miller s úmyslem profesorku Reardonovou pomocí fotografií ze seancí diskreditovat a zesměšnit před odborníky i veřejností. Místo skandálních záběrů však fotografa čeká záhy smrt a tak se Kevin stal po letech klidu první obětí a další paranormální jevy na sebe nenechají dlouho čekat. Jenže Joyce to nestačí, potřebuje opravdu nezpochybnitelný důkaz a to čeho se dočká je mnohem víc než doufala a bohužel mnohem víc než si přála. Kevin je totiž první, ale zdaleka ne poslední obětí domu, který neustále sílí a roste. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (153)
Příjemná záležitost. Některé herecké projevy, které jsem zkraje obtížněji skousával díky příšernému přehrávání se v průběhu série až nečekaně vyrovnaly a zklidnily. K jednoznačným kladům patří velmi pěkná vizuální stránka ( triky na TV úrovni, ale buďme shovívaví ), pomalá, ale o to účinější gradace příběhu, Sandsův umírněný výkon a pochopitelně Kingova minirolička poslíčka pizzy. Spokojenost. ()
I Stephen King dokáže napsat (pod)průměrné romány, z kterých už lze jasně vyčíst vysychající studnici nápadů (jsou to ovšem pořád romány, které jsou podprůměrné jenom na Kinga). A co přichází v literárním světě, musí nutně přijít i v tom světě filmovém (resp. televizním). Doposud vynikající spolupráce Baxley + King (naprosto úžasná Bouře století) tak dostává trhliny v podobě předlouhé duchařské story o jednom nenasytném domu a jeho (ne)dobrovolných obvytelích. King nechává své typicky vyhraněné hrdiny potácet po domě (který -- jak je zvykem -- efektně vyčnívá nad moderní metropolí), jenž mění svůj tvar a pomalu povolává do boje všechny své oběti. Nechybí telepatie, košatá historie domu a karikaturní pojetí vedlejších postav (tak, jak to máme u Kinga rádi). Ztratila se ovšem lehkost vyprávění, napětí a King sám. Opakování někdy nedělá mistra. ()
Nemyslím si, že to je vyloženě špatné dílo ze strany Kinga, ale je to obecně spíše průměr v rámci toho, co bylo podle něj natočeno. I když zde chybí román, ze kterého by se adaptovalo, zůstává pocit, že atmosféra zde chybí také, a celkové je to tak trochu klišé, a to jak ze strany hororu o domě hrůzy, tak i ze strany filmového hororu podle Kinga. Ve skutečnosti tu nejsou postavy, které by mě opravdu uhranuly, stejně jako zde není dům, který by celkově seděl na pevných základech. ()
Obecně platí, že věnuje-li se filmovému zpracování nějaké Kingovy knihy nebo povídky více času a prostoru, tím více povedenější je pak výsledek (namátkou např. dvoudílný Salem´s Lot nebo Osvícení /nemyslím Kubrickovu fušeřinu, ale dvoudílné zpracování někdy z 90. let/). U Domu v růžích tomu však je úplně naopak (a k tomu ani nepotřebuju znát Kingovu předlohu, tu jsem nečetl). Tři a půl hodiny nudy, klišé a nelogičnosti na půlhodiny trošku povedenějšího konce - to je fakt horor, to sledovat. Vystříhat nudné a vyloženě protivné scény (např. věčné opakování šeptané věty "Dům v růžích" s kamerovými nájezdy na dům, mi už po 40 minutách začalo lézt na nervy), sestříhat to tak na půlku, mohlo by to mít nějaký skluz, atmosféru a výsledek. Takhle to nemá nic. Pro mě osobně ztráta času, jedna z nejhorších "kingovek" co jsem viděl. Zmatený děj, spousta ne/logických kiksů, odboček a slepých (a hlavně nedokončených!!!!!!!) ramen děje, ani ne tak otřesné herecké výkony, jako spíš otřesné postavy/charaktery jako takové (výjimkou je pouze Annie, postava Juliana Sandse a ta opravdu děsivá a strašidelná černoška - za to první *), hodně, hodně laciné triky (opět, výjimkou jsou pouze kamenný déšť, pohybující se socha a masky duchů/mrtvých - za to druhá *), naprosto tragické vyústění děje... Jako by si King (a po něm Baxley) řekl, že když se mu povedlo Osvícení, mohl by to zkusit ještě jednou. Jenže tentokrát se mu to vůbec nepovedlo. ()
Kolik desítek ba stovek filmů o strašidelných domech bylo už natočeno? Kolik z nich se vydařilo a kolik zapadlo do marastu zapomnění? Asi to ani nejde spočítat. Neúnavný plodič hororových příběhů Stephen King se opět postaral o to, aby vznikl film dle jeho gusta. Zasedl na židličku scenáristy, vyleštil mohutné brýle a rozehrál svou typickou hru se strachem. Když jsem se prvně zamyslel, jak dobrý by mohl být film s nijak originálním námětem, v televizní produkci a navíc bez zvučných hereckých jmen. Ano, byl tu King, ale on sám ještě nemusí být tou největší zárukou (kupříkladu si vezměte nepodařenou sérii To), jenže pak jsem se upomněl na efektově namakaný, nudou omakaný a absolutně (dle mého názoru) úderně seschlý projekt Zámek hrůzy, za nímž stál režisér Jan de Bont. Protože tady se jedná o minisérii, prvně se zaměřím na úvodní třetinu. Ten seznam toho, co si musíte v úvodu odbýt, abyste mohli napětí stupňovat k finále, tak ten je tu odškrtaný kompletně. Představení osob, jejich schopností, povah a vyjadřování, historie strašidelného domu, kupa fiktivních faktů, které připravují půdu přímé konfrontaci zlo vs. nabuzený parapsycholog. Už samotný úvod mě mile překvapil svojí úderností, nápaditostí a ztvárněním. Proto nechápu proč si neodpustili v jeden moment tak debilní a starobou zasmrádlej efekt při návratech do minulosti domu. Hodně dobrá je hudba Garyho Changa, která je stejně depresivní jako svatba v urnovém háji a k příběhu a té snaze jak ho vyprávět perfektně sedí. Samozřejmě, že to herecké tetelení by sneslo nějaké výraznější jméno, nebo občas trochu jiné nasazení, ale na televizní film je to pořád švihácká záležitost. Takže co s úvodem? Posunul bych ho asi na 3 & 1/2 hvězdičky s tím, že na mě působil víc jako předčítání Kingova díla, než jako jeho filmové zpracování (a to kvituju s povděkem). Třetina druhá přidává na otáčkách, kterými stroj na napětí ždíme divákovy nervy. Hlas domu už se začíná poměrně zajídat a přitom by atmosferická hudba spolu s nad poměry zručnou kamerou Davida Connella bohatě stačily. Stěžejní speciální efekty jsou slušné a ty vedlejší částečně zbytečné. A postavy? Hlavní hrdinka se stále víc mění ve slávu prahnoucího smíška a právě ten fascinovaný a do značné míry vtíravý úšklebek musí probudit nedůvěru. Oproti tomu si své mini představení odbyl sám mistr King a nezůstal tak nic vděčný svým roličkám v realizacích podle svého gusta (viz. Hřbitov domácích zvířátek, Sleepwalkers). Celkově má díl větší spád, prolíná ho opět pár historek z minulosti a stupňující se akce otvírá nová a nová fantaskní předsálí k očekávanému defilé. Takže tady bych dal hvězdičky 4, neb nelze opomenout, že se stále držíme na bázi televizní produkce a tak jde o vyšší nadprůměr. A máme tu poslední třetinu. Závěrem se dá buď podtrhnout celé snažení a nebo jej dokonale zfušovat. V případě Domu v růžích je to něco mezi. Vyhrocený konec vždycky rozkryje skutečný potenciál herců a to se do puntíku vyplnilo. Krom hysterických výstupů, paranoidní křeče a vyšinutí, které ne vždycky působí věrohodně a jsou spíš na obtíž, jen ta autistická dívka v podání Kimberly J. Brown a majitel domu Matt Keeslar, tak nějak udrželi hereckému osazenstvu čest. Celkově krom nejvíc efekty zatížených momentů jde ale poměrně o nudnou záležitost a ta rovina napětí se podivně svažuje ke klasickému vyprávění bez emocí. Proto bych poslední třetinu ohodnotil slabými 3mi hvězdičkami. CELKOVĚ: Opětovný pokus o převedení Kinga na obrazovku (či plátno) s Kingovou vlastní invencí dopadl průměrně. Na televizní poměry, a to musím zopakovat, tohle je pořád slušně natočená podívaná. Craig R. Baxley se patrně nechal spisovatelovou fantazií absolutně unést a hlavně v úvodu jí postavil zajímavý reálný protipól, hlavně díky přesným dekoracím. Takže si to zprůměrujte a dostanete se na hodnotu kolem tří a něco. Škoda že se tady na půlky nehraje. Takže za 3 rovné. () (méně) (více)
Galerie (52)
Zajímavosti (14)
- Podle Stephena Kinga zamýšlel Steven Spielberg natočit děsivější příběh o strašidelném domě a požádal ho o napsání příběhu. Ze spolupráce sešlo, protože se Spielberg přesunul k jiným projektům, takže byl film natočen jako další z Kingových minisérií pro televizi ABC. (HappySmile)
- Dům v růžích má mnoho společného s dřívějším Kingovým příběhem Osvícení (1980). Oba vypráví o velkém strašidelném domě s bohatou historií promítající se do těch, kteří do něj vstoupí. (HappySmile)
- Herci museli navštěvovat taneční hodiny v Blue Skies Studios v Seattlu. (HappySmile)
Reklama