Režie:
Ingmar BergmanScénář:
Ingmar BergmanKamera:
Gunnar FischerHudba:
Erik NordgrenHrají:
Victor Sjöström, Bibi Andersson, Ingrid Thulin, Gunnar Björnstrand, Max von Sydow, Per Sjöstrand, Gunnel Lindblom, Maud Hansson, Åke Fridell, Gertrud Fridh (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Co znamená ten zvláštní sen samotářského profesora Borga v úvodu filmu? Tato scéna, k níž Bergmana inspiroval jeho vlastní sen, zatížená temnou symbolikou a surrealistickými záhrobními rekvizitami, jako by jednoznačně znamenala předpověď brzké smrti. Vše tomu nasvědčuje: vylidněné město, zastavený čas ve slepémciferníku hodin bez rafijí i Borgova vlastní živá mrtvola, která se na něj sápe z rakve. Avšak zpráva vyslaná snem je něčím víc: naléhavým vzkazem o neodčiněném dluhu, který musí Borg nejdřív splatit životu, než zemře. Sen tu funguje jako spouštějící signál k zahájení namáhavého sestupu do nitra na cestě k pravdivému sebepoznání a přehodnocení dosavadní existence. Lesní jahody jsou velmi osobním autorským dílem, které muselo vzniknout, aby tvůrce - stejně jako Borg v usmířeném finále filmu - dosáhl psychické úlevy. Bolestný předsmrtný zápas prožíval v roli profesora i jeho představitel - Victor Sjöström. Tento významný švédský režisér a herec, který přijal Bergmanem nabídnutou roli, v ní dožíval i svůj vlastní život. Nepochybně díky osobnímu Sjöströmovu nasazení dostal jeho Borg nezapomenutelný punc ryzí opravdovosti. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (170)
Trochu ukecaný film na Bergmana. Radšej mám jeho ťaživejšie a "tichšie" filmy. Ale samotná rola zádumčivého a milého profesora v road-movie nádychu, ktorý hĺba nad svojim (chladným) životom je rozhodne zaujímavá. Snové výjavy už pútajú menej, aj keď samozrejme ohraničujú rámec Bergmanových myšlienkových pochodov a jeho rozprávačstva. Nemôžem si pomôcť, ale najlepšia scéna je hneď na začiatku, keď sa profesor ocitá vo svojom sne zoči-voči sám sebe. Ďalej sa už silnejšieho nekoná a dej iba postupne plynie. ()
Tento Bergmanův snímek mě zaujmul zejména díky lidskému a velice citlivému pohledu na stáří, se kterým se hlavní hrdina tak nějak nemůže vyrovnat. Díky symbolům vyjádřeným ve snech hlavního hrdiny má divák možnost vydat se na jakousi výpravu do nitra lidské duše, kde může nalézt obavy, nesplněná přání a v neposlední řadě se zde odkrývá i hrdinův opravdový charakter. Překvapilo mě, že film je doprovázen příjemným humorem a sympatickým hereckým obsazením, dále bych zmínil závěr filmu, který mě lehce dojal a zároveň ve mně rozprostřel klid a pohodu. Prostě a jednoduše - krásný a nezapomenutelný zážitek. ()
Mám rád umělecké filmy, ale tento je pro mě jen průměrný, většinou s nudou. Myšlenka dobrá, Sjöström v hlavní roli taky, ale nic navíc. 2,5/5 ()
Tak jednoduché a lidské jak to jen de. Po skončení sem si říkal, pěkné, roztomilé ale to je všechno? A potom sem měl Lesní Jahody půl roku v hlavě a ani nevěděl proč. Zářná ukázka toho, že film nepotřebuje akci ani extrémy aby vytvořil něco dokonalého. ()
Skvostný Bergman s Bibi, Ingrid a malou chvíli i s Maxem. V takové společnosti je člověku dobře, však nikdy nečekejte jednoduchou přímočarou historku na stříbrném svitku. O čem to je, popsali jiní. Já bych vypíchl úvodní sen, kdy profesor míjí kočár, kočár se zasekává o lampu a rakev se otevírá. Vypíchl bych i povahu a podobnost syna otci, prostě bylo toho tam mnoho. Celý film mi připadl jako Bergmanovo toulání se oborem filosofie, kladení otázek. Některé jsou bez odpovědi. ()
Tenhle komorní, prchavě rozjímavý filmeček u mě s druhým zhlédnutím hodně vyrostl. Kde je Sedmá pečeť zachmuřená, hořce sarkastická a velkoryse rozkročená do věčnosti na mořských pobřežích a ve středověkých katedrálách, tam Lesní jahody nabízejí lehký úsměv, smířlivou ironii a úzce osobní pohroužení do duše a vzpomínek jediného člověka v útulných kulisách bytu, starého auta nebo přívětivého lesíku – tak různé variace na totéž téma, a přitom obě pocházejí od téhož tvůrce a vznikly bezprostředně po sobě. Zatím je mi, pokud jde o poslední věci člověka, ještě pořád bližší mysteriózně zatěžkaný pohled rytíře Blocka a pyšná navztekanost jeho panoše Jönse (když už jsme u toho, Gunnar Björnstrand se ponenáhlu stává mým hodně oblíbeným hercem), ale kdo ví, třeba se za nějakou dobu začnu ztotožňovat víc s obyčejně lidským odcházením profesora Borga. ()
Podle kritiky nejlepší Bergmanův film. ()
Trpké zhodnotenie úspešného života ožíva vďaka Bergmanovej symbolickej reči a hereckému umeniu Victora Sjostroma. ()
E: Je absurdní přivést další nešťastníky na tento svět a myslet si, že se budou mít lépe než my. M: Jsi zbabělec! E: Přesně tak. A je mi na blití z tohohle života. Nevezmu na sebe žádnou odpovědnost, která by mě nutila žít jen o jediný den déle, než musím. A ty víš, co tím chci říct. M: Vím, že to není správné. E: Tady neexistuje "správné" a "špatné". Jednáme prostě podle svých potřeb. M: A to jsou jaké? E: Ty máš příšernou potřebu být na živu, žít, existovat a přinášet život. M: A ty? E: Já mám potřebu být mrtvý, naprosto nehybně mrtvý. ()
Pro mne nejlepší Bergmanův film. ()
Zachránila to jedna "akční" scéna a pár dobrých vtipů. Jinak téhle analýze starého pana profesora moc nehovím. ()
V staršom veku si človek asi rád pospomína na mladosť, zbilancuje a môže to mať aj formu road-movie. Bergman zviditeľnil svoje sny a obavy z bilancovania v starobe, má to dej a myšlienku, takže pre mňa najlepší jeho film. Netvrdím, že som všetko pochopil, ale aspoň mám motiváciu na ďalší, keďže iné mi pripadali veľmi vzdialené. ()
V deseti mě ani nenapadlo, že budu někdy koukat na černobílé filmy z 50.let. Ve dvaceti jsem vskutku neměl v plánu koukat na švédské filmy z filmového klubu. Je mi třicet a slzím tu při pohledu na osmdesátiletého Victora Sjostroma, zahleděného skrze šedesát let starou vzpomínku na rodinný dům kdesi v dalekém švédském venkově plný všech těch sestřenic, bratranců....a jejich švitoření ........a já jsem vděčný. Bergman vytvořil tu nejněžnější nostalgii, jejíž něhu násobí dávnost doby, ze které se nám připomíná. Málokterý něžný úsměv na tváři vytvořen vzpomínkou ale přitom tak moc zabolí uvnitř. A zůstane věta: "Už nebude nic z toho...už nikdy nebude nic z toho všeho, co právě zjihlo tvou tvář profesore Borgu. I ten polibek na dobrou noc od tvé nádherné snachy byl veden soucitem jejím pramenícím z uvědomění té pravdy...Už nic z toho nebude." Nostalgie je neskutečně silný pocit, neskutečně lidský pocit, ovšem hodnotit ho jako čistě pozitivní prožitek by bylo naprosto od věci. 100% ()
Opět velmi zajímavý film od skvělého režiséra celý film si tak pohodlně plyne, ač se zde řeší mnoho zásadních otázek a problémů... Poklid vždy dokáže narušit noční můra se vztahem na událost co se při cestě přihodila a to zase ,,vyváží,, vzpomínky na dětství.. Prostě zajímavý film od začátku do konce. 4z5 ()
6/10 ()
Vcelku optimistický, ale přitom příjemně lehce absurdní snímek, pri jehož sledování jsem se rozhodně nenudil (ale tento problém u Bergmana nemívám). Scenaristicky naprosto dokonalé dílo, které kombinuje dramatické existenciální dialogy s citlivým humorem, jenž se mi u pána režiséra zamlouvá čím dál více. Herci už tradičně byli vybráni tak, jak měli být a hrají další ze svých životních rolí. Krásné herečky jsou pak takovým příjemným bonusem, zvláště pak má oblíbená Bibi Andersson. Toto je zkrátka perfektní film, ale stejně mám Sedmou pečeť ještě radši... ()
O čom bol tento film? Nuž, ťažko povedať. Pán Bergman sa v tejto kuriozite pohral s rôznymi dadaisticko-grotesknými výjavmi, divákovi priniesol silný atmosférický zážitok z pohľadu do zrkadla duše hlavného protagonistu a popracoval aj s veľmi vkusným využitím klasického starosvetského kinematografického klišé. Lesné Jahody sú jedna z mála autenticky realistických podivností, ktoré by mal každý fanúšik artových filmov vidieť. A obzvlášť by som chcel vyzdvihnúť veľmi sofistikované dialógy, alebo skôr monológy - hneď úvodná scéna na mňa extrémne zapôsobila. ()
Hluboký rozkryt nejzasutějších citů, boření statusu quo, opravdová opravdovost smíření s životem.......... povinnost pro lidi, kteří se svým žitím ztrácejí kontakt. ()
Takto ryzí, freudovský i jungiánský, psychologický film by nikdo jiný než Bergman nenatočil. ()
Pohled do života starého profesora, který si najednou uvědomuje, že ho téměř nikdo nemá rád, že prožil celý život chladně a místo srdce používal vždy pouze pragmatický suchý rozum. Isak se vrací ve vzpomínkách do dětství, tam kde rostou lesní jahody a odkrývá bolestivé stránky svého mládí. Konec je sice možná na Bergmana optimistický, přesto je smutně pravdivý. Pozdě býka honiti, Isaku. ()
Reklama