Režie:
Steven SpielbergScénář:
Tony KushnerKamera:
Janusz KamińskiHrají:
Ansel Elgort, Rachel Zegler, David Alvarez, Ariana DeBose, Rita Moreno, Corey Stoll, Brian d'Arcy James, Maddie Ziegler, Mike Faist, Ana Isabelle (více)VOD (3)
Obsahy(2)
West Side Story vypráví klasický příběh o vášnivé rivalitě dvou pouličních gangů a romantické lásce dvou mladých lidí v prostředí New York City roku 1957. (Falcon)
Recenze (187)
Moc pěkné to bylo. Spielbergovsky precizní podání. Jenže ve výsledku pořád extra oldschool. Proč ale přetáčet oscarovou klasiku do dynamičtějšího a současnějšího podání vlastně pořád nechápu a připadá mi to jako plýtvání mistrovou energií i tvůrčím časem. Jako že by měl za deset let Chazelle přetáčet E.T.ho a Nolan Kmotra? Nemyslím si. ()
Oscar 1 : Herečka VR - Ariana DeBose + 6 nominací: Nejlepší film, Režie, Kamera, Výprava, Kostýmy, Zvuk ()
Po zhlédnutí West Side Story se pro mě letošní rok stává rokem skvělých muzikálů. Oproti Annette, kde se perou různé poetiky, je tohle v základních obrysech čistokrevné muzikálové melodrama o lásce nerozlišující mezi dobrem a zlem, jemuž k dokonalosti chybí už jen předehra a přestávka. Spielberg s Kushnerem nadčasový příběh několika postav, kterým v naplnění jejich snů, v tom, aby na troskách, na nichž žijí, postavili něco hodnotného, brání násilí, chudoba a rasismus, radikálně neupravovali. Akorát rozvedli Tonyho minulost, připsali jednu důležitou postavu (kterou stylově hraje Rita Moreno), ženské postavy učinili silnějšími a aktivnějšími, změnili pořadí některých songů a nechali víc vyniknout motivy zvlášť relevantní pro přítomnost (rasové násilí, přistěhovalci vs. white trash, tradice vs. cizí kulturní vlivy). Ve srovnání s adaptací z roku 1961 je pestřejší obsazení (žádní běloši hrající Portorikánce plus mnoho záměrně nepřekládaných španělských replik) i skladba postav (které zahrnují i jednoho trans kluka). Herci, hlavně Ariana DeBose jako Anita, jsou fantastičtí, způsob, jakým Spielberg (resp. Kaminski) využívá barev k odlišení postav a zpřehlednění scén, v nichž je oněch postav více, je obdivuhodný. Barvy pak spolu se specifickým svícením, volbou lokací a pohyby kamery zároveň pomáhají s vymezením celých znesvářených subsvětů, jejichž střetávání (ať fyzicky, když se Tryskáči a Žraloci jdou o půlnoci zrubat, nebo paralelním střihem) představuje emocionální vrcholy filmu. A emocí je ve West Side Story bohatě. Verze ze šedesátých let, kterou jsem si před pár dny připomněl, je pěkná omalovánka a koukal jsem na ni převážně s nezaujatým uznáním. Spielbergovo zpracování, obratně tancující mezi realitou špinavých newyorských ulic a stylizací à la klasické hollywoodské muzikály, mě od mambo tancovačky ve školní tělocvičně (která je stejně jako pozdější America velkou pestrobarevnou oslavou života) naprosto pohltilo a dál jsem se jím jen nechával unášet, napínat a dojímat. O přehlednosti tanečních scén, hladkých změnách tempa a bravurní vnitrozáběrové rytmizaci, která nepřekvapí u režiséra natáčejícího i akční nebo komediální scény jako muzikálová čísla, ani nemluvě. 90% ()
║Rozpočet $100miliónov║ Tržby USA $38,530,322║ Tržby Celosvetovo $76,016,171▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $775,579║ Tržby za predaj DVD v USA $553,073║ Niekedy tie remaky starých dobrých klasík sú dosť zbytočné ale tu to beriem. Spielberg je majstrom svojho remesla a keď mal pocit že chce oživiť starú klasiku tak prečo nie, on sa vie predať a bralo ma to aj keď tento typ muzikálov nie je až tak moje kafé. Výber hercov veľmi dobrý, vizuál a choreografia bravúrna. /70%/ ()
Spielberg podle očekávání naservíroval řemeslně i výpravně vypiplanou podívanou, jež k původní klasice přistupuje možná až se zbytečně velkou úctou. Film tak možná působí trochu zbytečně, ale když už se nějakou z jeho atrakcí necháte zlákat, litovat nebudete. Více zde. ()
O co výpravou, choreografií, kamerou či technickou stránkou preciznější, o to po stránce emocí a chemie mezi protagonisty leklejší než ryby v Bečvě. ()
„Zahanbili ste svojich mŕtvych.“ Spoilery. Nečudujem sa, že to bol v kinách prepadák (75 miliónov na celom svete pri 100-miliónovom rozpočte). Ja by som takýto film v kine určite vidieť nechcel. Scenár patrí k tým najhlúpejším, aké boli v tom roku napísané. Je to dlhé ako krava (dve a pol hodiny nemajú ani niektoré výpravné koprodukčné fantasy za 250 miliónov s 20 dôležitými postavami), pričom už v prvých minútach ma to iritovalo. V lepšom prípade otravovalo. V najlepšom nudilo. Ako-tak ma zaujala našliapaná pesnička „America“. Bola fantasticky natočená a dynamická a ukázala, že najlepším hercom z filmu je Ariana DeBose (za svoj nenápadný, ale o to silnejší výkon, získala Oscara). TO je Spielberg, akého chcem vídať a ktorý mi posledné roky veľmi, veľmi chýba a môj filmový život je bez neho prázdnejší. Ostatné muzikálové scény sú mdlé. Medzi hercami nie je dostatočná chémia a minimálne Ansel Elgort, hoci inak vcelku sympaťák, bol obrovský kastingový omyl. Nič nemožno namietať voči technickej stránke: dobová atmosféra, kostýmy, výprava, kamera, strih, všetko klasický Spielberg (teda tvrdý a ťažký nadpriemer, voči ktorému nikto normálny nemôže namietať ani ň). Scenár je neskutočné zverstvo. Mnohí neprehryznú, že Tony a María sa do seba zamilujú tak jednoducho; proste sa im stretnú pohľady a je z toho láska ako hora behom pár desiatok sekúnd. Láska na prvý pohľad existuje, proti tomu nič nenamietam. Ale aj tak je to divne natočené. Následne Tony drasticky nožom (!) zavraždí brata Maríie (!!). María sa to dozvie, Tonymu vylepí facku, povie tri nahnevané vety a okamžite majú sex (!!!). Podotýkam, že nešlo o nešťastnú nehodu, kedy sa postava hrdinovi nechtiac sama napichne na nôž, ale o regulárnu vraždu, za ktorú sa v niektorých štátoch USA bežne dostáva trest smrti. Neskôr jedna postava Tonymu klame, že Maríia bola zastrelená, na čo chce Tony spáchať rituálnu samovraždu: vyjde na nočnú ulicu a začne kričať meno vraha. Našťastie sa na scéne objavuje María. Tony pochopí, že bol prudko (a kruto!) oklamaný, vrhajú sa jeden druhému do náruče, na čo sa spoza rohu zákerne vynorí osoba Y a Tonyho, nuž, zastrelí. Tu už som sa fakt cítil ako v paródii s Lesliem Nielsenom a nie ako v scenári od držiteľa Pulitzerovej ceny nominovaného v minulosti dvakrát na Oscara. Našťastie, nasledovali záverečné titulky. Tiež ma zarazilo, ako je neustále útočené na istú osobu preto, že je údajne „sexuálne nezaraditeľná“. Pritom evidentne na prvý (aj druhý) pohľad vyzerá ako normálny mladý muž (wtf, Steven?). Vo vedľajšej úlohe majiteľky obchodu sa objavuje 90-ročná (!) Rita Moreno, ktorá hrala aj v origináli. Konkrétne Anitu, za ktorú získala Oscara. ()
Naprosté peklo. Mučení. Waterboarding. A nejzbytečnější film ever. Někomu z hollywoodských hlavounů asi bylo líto, že klasické muzikály dnešní mládež nezajímají a rozhodl se jeden natočit znovu, ale bez jakékoli modernizace. Takže se to stále odehrává v 50. letech a hudba je stále nesnesitelná a předpotopní a nedokáže ji vydržet nikdo pod 60. Takže nepřekvapivě je z toho velký propadák (jediní překvapení jsou hlavouni ze studia), a doufejme, že nás snad další pokusy nečekají. Oscarové nominace to má automaticky jen díky zvučnosti názvu, zvučnosti režiséra, a délce nad 150 minut (protože co má dnes pod 150, nebere na cenách nikdo vážně...) ()
Přijde mi, že Spielberg ve svojí verzi tak nějak velmi dobře zvýraznil dvě hlavní myšlenky, které jsem si já osobně s West Side Story vždy spojovala: že by to bylo mnohem lepší jenom jako sociálně kritický film bez té unylé ústřední lásky a jak stupidní a zdržující jsou všechna ta muzikálová čísla, kdy se všechno zastaví a jenom se zpěvem popisuje, co se právě stalo. Jediný přínos této verze bude "napravení historické křivdy" tím, že Latinoameričany hrají opravdoví Latinoameričané. ()
Krásný film, který měl být o velkých emocích, ale nějakým záhadným způsobem ke mně jednotlivé momenty nepromlouvaly. Nulové naladění se. Kontrast gangů bojujících o svoje místo v rozvalinách New Yorku zajímavý. Prach a špína jen podtrhují zbytečnost konfliktu. Jakmile ale dojde na vypulírované pocity ústřední dvojice. Nebylo to tam. Ariana DeBose však nejkouzelnější. ()
Proti Spielbergově režii nemůžu říct ani prd, ovšem ten příběh mě tak krutě nebavil, že prostě výše jít nemůžu. I pokud člověk oceňuje kvality nového i starého filmu, panovalo v době premiéry remaku jisté přesvědčení, že se vlastně jedná o zbytečnou předělávku, ale za mě to tak není. Jsem rád, že nemusím dohánět původní film a že jsem si látku alespoň mohl zhlédnout v novém hávu, ale muzikály to u mě zkrátka mají tak nějak na pováženou a líbí se mi jen vybrané kousky. Třeba nedávný In the Heights jsem si celkem užil (a to není nejkratší), ovšem West Side Story mě svou stopáží úplně unavilo a vůbec jsem si to zkrátka neužil. Rachel Zegler však už hezkých půl roku sleduji a tu krasavaci čeká jistě zářná kariéra. ()
Režisér Steven Spielberg může po všem, co dokázal, cokoliv. Může si plnit (ještě) nesplněné sny (ale s ohledem na to, jaké příběhy už má za sebou, jich moc nebude), a je jen na divákovi, zda u toho bude chtít být. Protože tady je tentokrát ten hlavní „kámen úrazu,“ kdy věhlasný tvůrce skutečně jen důsledně umetává už vyšlapanou cestu. Znovu se tak ocitáme na konci 50. let v newyorské chudinské čtvrti a děláme si (pro mnohé dobře) známé kolečko. Příběh byl už kdysi lehce tuctový. Divák přesně ví, co může od snímku očekávat a nové roviny pohledu hůř hledá. „Jen“ se do dialogů častěji vkrádá záměrně nepřekládaná španělština, zesiluje sociálně-realistický tón a výrazněji se angažují ženy. Každopádně Spielberg samozřejmě aktualizuje a scény se svým osvědčeným týmem vybrušuje k dokonalosti. Herci své party i poctivě odzpívali, ale že bych z nich padal na zadek (všechny ty herecké nominace a ceny), tak to určitě ne. Chemii mezi některými bych si navíc představoval hutnější. Taneční a pěvecké sekvence jsou fenomenální. Žádná vystoupení z divadelních prken, tvůrci vše přesunuli do ulic velkoměsta. Kulisy a výprava jsou velkolepé, kreace komplikované, Janusz Kamiński zase vládne, ale… ale… ale… Za mě prostě krapet neemoční oprášení muzikálové klasiky. Technická stránka je jedna věc, ale prostě mě to nezasáhlo. Nicméně pořád velmi důstojné. ()
Od úvodní scény Indiany Jonese a Chrámu zkázy čekal Steven Spielberg na to, až si splní sen a natočí muzikál. A my jsme čekali s ním, průběžně ujišťováni jeho dokonalým citem pro spojení obrazu a hudby, že až k tomu dojde, bude to Něco. A nakonec je to West Side Story. A samozřejmě je to Něco. Barevný ohňostroj režijních nápadů, které na sebe ale nestrhávají pozornost a ruku v ruce s geniální Bernsteinovou hudbou celé dvě a půl hodiny tančí, radují se, oslavují život i lásku. Radost pohledět, radost poslouchat. Jakékoliv úpravy oproti předchozímu filmu jsou podle mě jen k dobru, protože mnohé postavy se podařilo více propracovat a prakticky žádná sebemenší dějová linka nevyjde naprázdno. Největší změnou pak je nová postava Rity Moreno, ale i ta má v ději své místo a hlavně Rita Moreno je v téměř 90 letech neuvěřitelně vitální a zpívá doslova jako anděl. Ansel Elgort mi svým herectvím nesmírně připomněl mladého Harrisona Forda, jeho Tony je - opět díky scénáři - o poznání zajímavější než ten Beymerův a myslím, že byl skvělý nápad právě do písně "Maria" vložit tolik vtípků, ač by se mohlo zdát, že právě do ní se hodit nebudou. Rachel Zegler a Arianu DeBose doufám uvidíme v dalších filmech, protože jsou obě rozkošné. West Side Story jsem v kině určitě neviděl naposledy. ()
Je dokonalý remake dokonalého originálu vo výsledku dokonalým filmom? Nie. Ale má k tomu veľmi blízko. Úžasná filmárčina od najlepšieho režiséra všetkých čias. Aj keď možno až príliš starosvetská. Ale užil som si to strašne veľmi a jediné, čo by som vytkol je to drevo Elgort v hlavnej úlohe (aj keď rozhodne podáva najlepší výkon svojej kariéry). Zvyšok osadenstva bomba. O piesňach alebo Kaminskeho kamere snáď netreba ani nič písať. Krásny zážitok. 9/10 ()
Čím jsme starší, tím na sobě pozoruju že začínám mít slabost pro muzikály. Vůbec se nejedná o špatného Spielberga. Castingově je to obsazeno na první dobrou a samozřejmě zde zazní "Jsem tak hezká", kterou mě kdysi představil Big Jack Nicholson. 70% ()
Na muzikálové novince Stevena Spielberga West Side Story mě po první (a pravděpodobně ne poslední) návštěvě kina zaujala spousta věcí. Překvapivě ani ne z hlediska vyprávění, kdy Steven víceméně střídá perspektivy několika klíčových postav a subsvětů v jednoduché variaci na Romea a Julii. Napoprvé jsem si užíval spíše to, jakým způsobem je nakládáno s muzikálovou formou a jak se dociluje toho, aby hudební čísla jen neprotahovala stopáž a sloužila plynulému odvíjení příběhu. Značná část filmu užívá žánr muzikálu spíše jako zpestření a ozvláštnění nežli hlavní rámec, což poznáme hned v úžasné úvodní sekvenci, představující nehostinné newyorské ghetto a dvě znepřátelené party / subsvěty. Jen nenápadné bubnování a hvízdání vyvolává chytlavý rytmus, jemuž se přizpůsobuje i pohyb kamery a taneční choreografie. Ty nejsou opulentní a sebestředné, nýbrž promyšleně duplikují nějakou činnost či pohyb postav za nějakým cílem. V úvodu například aktéři skáčou na plot, sbíhají se ze všech stran a pouští se do pouliční potyčky, což se děje formou pečlivě inscenovaného tanečního čísla. V tomto ohledu je zajímavá také deklamovaná nestálost fikčního světa, kdy okolní prostředí evidentně neakceptuje, že se nachází uprostřed muzikálového příběhu s jeho vlastními pravidly. Herci tedy často blokují dopravu nebo se motají v cestě kolemjdoucím - Spielberg záměrně inscenuje více akcí v jednom záběru, aby ochránil od nudy a zívání ty diváky, kteří tanečním číslům a prozpěvování úplně neholdují. To se mění v prostřední romantické a melodramatické části, kdy se naopak hodně pozornosti soustředí na zpěv, prohlubující emoce a empatie. I tehdy nás ale scénář nenechává usnout a tvůrci si hlídají, aby texty písní nějak rozvíjely pocity postav, myšlenky o společenské disharmonii či další osobní motivace. Závěr pak od hudby zcela upouští a vše soustřeďuje na vyvrcholení příběhu tří romanticky propletených postav, které nenechá jedno oko suché… Pravda, třetí akt se zdlouhavým duetem titulních ženských hrdinek skřípe více, než bývám u Spielberga ochoten akceptovat, a odzbrojující vypravěčská kreativita pramení spíše v jednotlivých sekvencích nežli v lehce zdlouhavějším celku. Jenže těch obdivuhodných pozitiv, svádějících k další návštěvě kina, je přeci jen dostatek. Ony nejkreativnější pasáže jsou opět geniální - úvodní dlouhý záběr stoprocentně vtahující, setkání Tonyho a Marii kouzelné, jak to jen jde, a králem filmu je zhuštěné paralelní sbíhání k očekávané bitce dvou gangů. Tehdy Spielberg naplno ukazuje svou velikost a křížový střih mezi několika aktéry, jejichž rozdílné nálady a očekávání lehce splývají, je ukázkou filmařského mistrovství. A to se pochopitelně týká celé audiovizuální stránky, s níž si tvůrci nesmírně vyhráli - Kaminskiho kamera, střídající hladký pohyb při tanci a v interiérech s roztřeseností ve vypjatých scénách, úchvatné nasvícení a hra se stíny a také důraz na barevné spektrum, zřetelně oddělující oba znepřátelené subsvěty. Tolik líbivých a zajímavých podnětů nabízí každý rok stále méně filmů, a byť jsem letos některé velké hráče dosud neviděl (popřípadě nás čekají v případě Matrixu a novinky Paula Thomase Andersona), tak zde sebevědomě přivolávám minimálně čtyři Oscary (nejlepší film a režie velmi pravděpodobně, za kameru a kostýmy bych se vůbec nedivil a možná i za tu perfektní retro výpravu). Pokud můžete, jděte do kina - minimálně na intimnější randíčko snad neexistuje vhodnější a emocionálně všestrannější biják (i když to jako tradičně nemohu posoudit). 90 % () (méně) (více)
Spielberg mě ani na stará kolena nepřestává překvapovat...... Je úplně jedno, že teďka si vzal na paškál remake kultovního muzikálu 'West Side Story', protože jde o fenomenální modernizaci původní melodramatické látky, jež je hudební variací na Romea a Julii. Tahle verze je však oproti originálu z '61 mnohem inovativnější, zábavnější, realističtější, mistrovsky zrežírovaná a nasnímaná (kudos pro Janusze Kamińskiho) a je dokonalá snad ve všech svých složkách – ta choreografie, kamera anebo old-schoolová stylizace jsou topový! – díky čemuž je i mnohonásobně kvalitnější. No a okouzlující Rachel Zegler v roli Marie (vzhledem k tomu že jde o její herecký debut) předvádí famózní výkon, za nějž si zaslouží nejednu cenu. Jednotlivý bangery mi navíc budou znít v hlavě ještě dlouho. Přitom jde o klasickej romantickej příběh nešťastný lásky dvou mladých milenců – jenže protentokrát jsem z toho byl fakt naměkko, že i ten kýčovitej patos mi byl naprosto ukradenej.... Neskutečně nápaditej muzikál. Dík Špilbergu! ()
Pravdaže bol by som radšej, keby Steven Spielberg točil niečo pôvodné a nie niečo, čo už bolo dostatočne dobre nakrútené pred 50timi rokmi (s výnimkou blackface Portorikáncov, pravdaže). Ale ak sa spojí jeden z najlepších muzikálov všetkých čias a geniálny tvorca ako Steven Spielberg, nemôže to dopadnúť zle. Hoc je to len ďalšia Spielbergova nostalgia. ()
Nechápejte mě prosím špatně. Původní filmovou verzi slavného muzikálu z roku 1961 jsem dvakrát viděl na velkém plátně a vřele ji uctívám; právem jde o muzikálovou klasiku, která i dnes oslovuje početné divácké publikum. Přesto si dovolím hodnotit Spielbergovu verzi mnohem výše a pokládám ji za lepší film. Než se na mě za tahle kacířská slova vrhnete, dovolte mi to vysvětlit. Steven Spielberg nepochybně znal původní Wiseovu verzi více než dobře, jistě má v paměti každičký záběr a určitě je i jasným fanouškem jak původní inscenace, tak i filmové verze. Proč se tedy rozhodl společně s dramatikem Tonym Kushnerem vytvořit novou filmovou verzi? Nejedná se o předem jasně zbytečný snímek? To si rozhodně nemyslím, naopak. Samozřejmě Spielbergova verze bude vždycky srovnávána s původní verzi a bude mít těžkou pozici při své obhajobě. Pojďme tedy konečně k tomu, proč pokládám novější verzi za lepší. Rozhodně nejde o stejný snímek jako z roku 1961, který by Spielberg přetočil záběr po záběru za použití tehdejších postupů. Zatímco Wiseova verze je výrazně divadelně stylizovaná a byla natočena především v interiérech za použití kulis a malované oblohy (včetně venkovních scén) - jinými slovy šlo de facto o zfilmované divadelní představení -, Spielberg natáčel v reálném prostředí, což sice ubere na stylu, ale ve skutečnosti přidá na civilnosti, která je mi bližší. S tím souvisí i herecké a taneční projevy, které u Spielberga působí naprosto přirozeně a uvěřitelně (porovnejte si píseň America a výmluvnější rozdíl být nemůže). Zatímco v původní verzi byli herci v pěveckých partech nahrazeni profesionálními zpěváky (tehdy běžná praxe), u Spielberga si aktéři písně nazpívali sami. I díky tomu jsou herecké a pěvecké výkony velmi komplexní, zvláště u postav Tonyho s Maríou a Anity s Bernardem. Sledovat chemii těchto dvojic je úžasný divácký zážitek. Dvorní Spielbergův kameraman Janusz Kaminski opět čaruje, ale naštěstí v souladu s tvůrčím pojetím je kamera krásně civilní, barvy jsou tlumené, a přesto je jeden záběr lepší než druhý. Bernsteinovy písně v nových a velmi citlivých aranžích nijak nezestárly a do jednotlivých melodií jsem se zaposlouchal s radostí. O Spielbergově perfektním řemesle nemá smysl mluvit, požehnaný věk 75 let se tu nijak nepojevuje. West Side Story patří mezi ty filmové unikáty, jejichž obě filmové verze patří mezi filmové trvalky, byť to Spielbergova verze bude mít ze začátku logicky ztížené. Rozhodně nejde o marnění tvůrčího času, nová West Side Story má určitě co nabídnout.___________Po přímém srovnání s původní verzí, 2023: Při přímém srovnání vychází Spielbergova verze z mého pohledu tisíckrát lépe, nemůžu jinak. Ten civilismus a exteriéry tomu filmu zkrátka pomáhají. V původním filmu chybí kompars, je to celé do sebe uzavřené. Kde je to možné, Spielberg spoustu scén natáčí v reálných ulicích a osazuje dalšími obyvateli New Yorku. Díku tomu jeho West Side Story dýchá životem, což je nejlépe vidět u písničky America. Dramatik a scénárista Tony Kushner doplňuje chybějící motivace postav (platí to hlavně u Tonyho), mnohé scény se odehrávají zcela v jiném prostředí, což prospělo hlavně písničce One day, one heart), některé písně znějí v jiném pořadí a zpívají je jiné postavy (Cool, Somewhere). Chemie mezi Tonym a Maríou je zde naprosto úžasná od prvních sekund a především ženské postavy jsou výraznější. Velké poděkování si Tony Kushner zaslouží za emancipaci otevřeně trans* postavy Anybodys. Ten/ta má zde více prostoru a více zasahuje do děje. Hudba a písničky zde mají další rozměr, jsou dalšími postavami. Spielbergova precizní režie drží West Side Story mnohem více pohromadě a sevřeněji, dvorní kameraman Janusz Kaminski opět čaruje a jeho kamera je po celou dobu krásně dynamická. West Side Story patří k nejlepším muzikálům všech dob a teprve Steven Spielberg mu dal skutečnou slávu, kterou pravděpodobně docení až další generace. Rád u toho budu. () (méně) (více)
West Side Story patří mezi nejslavnější muzikály všech dob, kdy jeho popularitě výrazně pomohla i filmová adaptace z roku 1961. Ta získala celkem 10 Oscarů a vstoupila do historie jako jeden z nejoceňovanějších filmových muzikálů všech dob. Jejím fanouškem se stal i Steven Spielberg, který chtěl 40 let natočit muzikál a to právě nové zpracování West Side Story. Píše se rok 2021 a jeho West Side Story se po odkladech způsobené pandemií konečně dočkává svého uvedení. Nová verze West Side Story se přitom kvalitami zcela vyrovná původní adaptaci. Steven Spielberg za svou kariéru vyzkoušel praktický každý žánr (chybí mu pouze western, který by měl přijít na řadu již brzy). Válečné filmy, horory, dobrodružné filmy, sci-fi i životopisná dramata. Za ta léta přitom nepřišel o své mistrovské audiovizuální vypravěčské schopnosti, což platí i u nového zpracování West Side Story. Ta se zásadními změnami v zápletce nepřichází a nejvýraznější změnou je fakt, že postava doktora je zde nahrazena jeho ženou Valentinou, kterou ztvárnila Rita Moreno, která se již objevila v roce 1961 v roli Anity a získala za ní Oscara. Příběh je ovšem jinak zcela věrný původnímu muzikálu a Spielberg jednoduše natočil muzikál, který v mnoha ohledech dokáže evokovat původní adaptaci, jde ovšem pořád o moderní a i díky tomu energičtější zpracování. Spielbergovi sice při jeho aktuálních 74 letech táhne na 80 let, o svou energii ovšem očividně nadále nepřišel. Spielbergovo West Side Story skutečně působí jako vysněný projekt. Projekt, který si jeho tvůrce neskutečně hýčkal a snažil se ho dovézt k dokonalosti. Jde o mistrovské dílo, které Spielbergova dvorního kameramana Janusze Kamińskiho předvádí v největší formě za poslední roky. Jakmile totiž Spielbergovo West Side Story započne, začnou znít známé hudební motivy Leonarda Bernsteina a do toho se v průběhu objeví všechna ta překrásná práce s barvami a osvícením, je jasné, že diváka čeká neskutečný vjemový zážitek, který od začátku zaujme i dobovou výpravou, kostýmy a především tím, že se ukáže, že je díky rasismu či násilí West Side Story zcela aktuálním dílem i pro 21. století. A i proto nové zpracování zbytečným filmem. Už původní West Side Story přenáší příběh Romea a Julie z italské Verony do ulic New Yorku 50. let. Spielbergovo uchopení je poté plné energie, v těch správných momentech ovšem jeho West Side Story dokáže fungovat i jako shakespearovská tragédie. West Side Story z roku 1961 má dodnes neskutečné kouzlo, přeci jen ovšem nevyhnutelně působí trochu zastarale a nové Spielberovo zpracování bude pro moderního diváka v podstatě vděčnější. Má výhodu i v tom, že je její 100-milinový rozpočet rozhodně vidět a v podstatě komorní příběh dvou znesvářených gangů a prokleté lásky díky tomu působí velkolepě. Klíčové je ovšem to, že zde je Spielberg jako tvůrce v největší formě za posledních 20 let a do svého vysněného projektu dává naprosto vše. V muzikálových vodách nezkušený Spielberg se postará o několik povedených hudebních čísel. Celé Spielberogo West Side Story je v podstatě složené z perfektních záběrů/sekvencí, které fungují díky Kamińskiho schopnostem za kamerou a pochopitelně i díky schopnostem samotného Spielberga. Skvělá dobová výprava, parádní střih dvojice Michael Kahn a Sarah Broshar. Jednotlivé momenty mají parádní gradaci, neskutečnou energii a vyvolávají pocit, že líp to prostě nešlo. Jakmile dojde na hudební čísla v tělocvičně či na policejní stanici, nemůže být pochyb o tom, že Spielberg se v neobydlených muzikálových vodách zabydlel solidně. Skvěle přitom vypadají nejen velkolepá vystoupení, ale i osobní momenty. První osudové setkání Tonyho a Maríe má ten správný nádech toho, že se Země zastavila a v pohybu zůstal jen vyvolený člověk, který někomu padl do oka. Na jednu stranu je Kamińskiho dokonalost už v jistém ohledu nezajímavá, na druhou stranu ovšem Kamiński ovšem zkouší právě nové hrátky s osvícením či stíny a v součtu v zácpě všech těch nádherných filmů předvádí jeden ze svých nejpůsobivějších výkonů za delší dobu. Spielberg si ovšem pochopitelně klasicky ohlídal i casting. Především obsazení Rachel Zegler, která nejen, že skvěle zpívá, ale i výtečně hraje a do svého výkonu v roli Marie dává naprosto všechno. Tahle debutující herečka má před sebou velikou kariéru a má na to se jednoho stát velkou hollywoodskou hvězdou. Ansel Elgort je poté velmi fajn, krom dvou stěžejních momentů ovšem nedostává příliš herecké příležitosti. Krom ústřední dvojice ovšem skvěle funguje i obsazení vedlejších rolí. Za role Bernarda a Anity v adaptaci z roku 1961 získali George Chakiris a Rita Moreno herecké Oscary, jejich náhradníci David Alvarez a Ariana DeBose jsou ovšem též skvělí. Především DeBose předvádí ve stěžejních momentech až vyloženě děsivý herecký výkon a předvádí pověstná šťastná rozhodnutí v případě Spielbergových castingů. Těch pamětihodných výkonů je ve filmu ještě víc a Rita Moreno je ve své nové roli též výtečná, Zegler a DeBose si ovšem celý film kradou pro sebe. Důležité je ovšem to, že všichni ovládají zpěv i tanec. Realizace moderního zpracování ovšem dává smysl i proto, že některá témata West Side Story dokáží reflektovat současné problémy, West Side Story pořád nepřišlo o onu klasickou muzikálovou nadsázku, témata o rasismu a přeci jen zbytečném násilí ovšem přeci jen dokážou nejspíš s aktuální společností rezonovat. I proto West Side Story nemusí fungovat jen jako splněný sen jednoho tvůrce, ale právě i jako film, který vzniká v ideálním čase. Spielbergovo West Side Story není jen Spielbergovým splněným snem, ale naprosto funkčním novým zpracováním muzikálové legendy v tom nejlepším audiovizuálním kabátě. Spielberg a Kamiński spolu vytvořili audiovizuálně obsahově i obrazově silný zážitek, který má skvělé obsazení, famózní hudební čísla, dechberoucí vizuální zpracování a především nadále výtečného audiovizuálního vypravěče Spielberga za kamerou. Kvalitami se nové West Side Story může zcela rovnat verzi z roku 1961, pozici jednoho z nejlepších filmů roku a jednoho z nejsilnějších kandidátů na Oscara mu asi už nic jen tak nesebere...... () (méně) (více)