Režie:
Jan SchmidtScénář:
Pavel JuráčekKamera:
Jiří MacákHudba:
Jan KlusákHrají:
Beta Poničanová, Ondriš Jariabek, Magda Seidlerová, Hana Vítková, Vanda Kalinová, Natálie Maslovová, Irena Lžičařová, Jitka Hořejší, Alena Lippertová (více)Obsahy(1)
Vize světa po atomové katastrofě se záměrně vzdává jakýchkoliv atraktivních prvků a důsledně se soustřeďuje na jediné: jak člověk v takových podmínkách (zde skupina žen, putující zničenou krajinou) klesá na úroveň zvířete, jak v něm začínají převládat zvířecí pudy a instinkty, jak se vytrácejí regulující funkce svědomí jako projevu lidství... Scénář k filmu napsal Pavel Juráček, který se v 60. letech přičinil (jako scenárista a režisér, ale i ve vedení jedné z barrandovských tvůrčích skupin) o vysoký umělecký a ideový kredit české kinematografie, ale později, v období tzv. normalizace, nesměl natáčet ani publikovat. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (135)
Povídka je živější, film je poněkud rozvleklý. ()
Tyhle filmy, neortodoxní, levné a nedokonalé pokusy o "velké" žánry, mají s odstupem času zvláštní kouzlo. I nepovedené snímky jsou koukatelné, vypovídají o své době stejně jako vrcholná díla své éry. Taková je povaha propasti času. To nic nemění na tom, že je mi v něčem zásadně protivný film, na jehož natáčení se přivezl pes, umístil se do scény, zaply se kamery, řeklo se "akce", herečka psa zastřelila, pes se nechal před štábem utrápit, řeklo se "střih" a šlo se na další scénu. ()
Dobrá bába, dobrý dědek. Stará, co je ti? ()
Tenhle film bych v životě dobrovolně dokoukat nedokázal. Moje následné utrpení by bylo pravděpodobně větší, než utrpení hlavních hrdinů pachtících se v ošklivé nezajímavé nudné depresivní šedi. A to nemám zapotřebí ()
No za vyvrcholení dám asi ty 3*, ale nutno uznat že ze začátku to byla fakt nehorázně nudná kravina, beze smyslu a dialogy taky fakt na skvělé úrovni... Ale na konci se to nějak nějak tak vytratí a zůstanou tam jen ty "zvířata" co zabily asi posledního muže "pro nic"... ()
Zajímavý námět, ale zpracování a herecké výkony dost slabé. ()
Klenot me rozsahle DVD sbirky, hyckam si jak oko v hlave. Rozhodne taky nejdrazsi DVD ktere jsem si kdy koupila. Ale nelituju a palim plny pocet!! Za "nastaveni zrcadla" = aneb co by se z nas mohlo stat "pote". Za apokalyptickou vizi sveta jak ji videla czech new wave. Za Doupov. Za nazev filmu. Za vsechno! ()
Tu vlnu negativních reakcí nechápu. Je to vynikající dystopie, boj mezi barbarstvím a "civilizovaností" a zamyšlení, co je to civilizovanost ? Kdybych neviděl české titulky a neslyšel "Škoda lásky" čekal bych spíše švédský film, připomínalo to Bergmana ( kombinace filmů- Hodina vlků, Náruživost, Sedmá pečeť). Po shlédnutí mě napadá, jak jsme civilizovaní, když dáváme věcem jména, máme doktora, mapy, zatím ještě máme nějaký sociální stát, ale přece v nás to barbarství je,a o tom je taky Konec srpna v hotelu Ozon. ()
Beznadějná hutná atmosféra důvěrně známé krajiny, jenom bez lidí, kde se nepohne lísteček, ale neustále jsou slyšet poryvy větru, vybydlený Doupov - rozhodně žádné kulisy a jediné dva kousky toho čím člověk snad vyniká nad ostatními živočichy, skryté ve dvou starých lidech, kteří ovšem nepřečkají ztrátu naděje (nemyslím, že šlo o gramofon). Doba 50. a 60. let byla rozhodně složitější než jsem tušil už proto, že tohle natáčel Armádní film a mezi jazyky, v kterých je na začátku filmu odpočítáván konec lidstva zní i ruština. ()
hodnotenie zrazaju niektore prilis umele reakcie a sceny, inak sa jedna (minimalne v rami CS kinematografie) o velmi zaujimavy pocin ()
Atmosféra - to je pojem, na který si vzpomenu, když někdo řekne název tohoto filmu. A taky je to hlavní důvod, proč dávám tomuto depresivnímu filmu čtyři hvězdičky. Myšlenkou film není prázdný. Právě naopak. Dá se z něj hodně vyčíst. ()
Nevadí mi, že děj byl předvídatelný. I apokaliptická, existenciálně zoufale beznadějně bezvýchodná poetika je mi svým způsobem blízká. Konec srpna v hotelu Ozon byl ale tááááááááááááák tááááák tááááááááááák pomalounkaťoučkej, že mě prostě nudil. Přiznávám. A nechápu, proč už nikde nehrála Magda Seidlerová (Barbora), byla moc krásná (jako jediná :-). ()
Odpočet a oslnivý záblesk.. ten rozetnul starý a nový svět. Přeživší lidé vymírají, skupinka dívek je vedená "Starou", poslední pamětnicí zmizelého světa. Vlastní Juráčkova povídka (předloha) začíná přechodem řeky, tedy asi v polovině. Do té doby ženy putují přírodou, zbytkama osídlení kde hledají zrezlé konzervy ale hlavně se snaží nalézt další lidi, muže aby založili nový rod. Samotné dívky jsou nezkušené, divoké a snad i kruté. Tváří v tvář přírodě, pro kterou jsou lidé jako vši by to snad bylo ospravedlnitelné, ale jak obstojí v konfrontaci s pohostiností v jejich životě prvního (možná i posledního?) muže, dobráckého staříka pana Herolda? Film evokuje otázku zda společnost stojí na holém přežití nebo tradování kultury. Kdy umírá člověk? ()
Konec srpna jsem strávil v hotelu Ozon a moc se mi tam teda nelíbilo. Nalákal mne sice příslib českého postapo filmu v červených číslech, ale ve výsledku odcházím dost zklamán. Ano, film dobře ukazuje rozklad lidské osobnosti. Ale to je úplně všechno, co nabízí. A to je pro mne jako diváka málo. Filmu chybí zejména tempo, přes krátkou stopáž totiž pocitově trvá dost dlouho. Herecké výkony nejsou uvěřitelné, dialogy působí hloupě, dějově je to hrozně plytké a samoúčelné násilí na zvířatech by zasloužilo odpad. Televizní Běžci jsou na úplně jiné úrovni, ale tohle se nechytá ani na slabší Poslední přesun. ()
I takto se dá natočit naše krásná modrá planeta, po výbuchu atomové bomby. Jan Schmidt velmi krutě a naturalisticky zachycuje putování několika osob, které tuto katastrofu přežili a ukazuje nám ve svém postapokaliptickém vidění, obrazy, ze kterých by Srstkovi vstávaly všechny zbylé vlasy na hlavě a Kubišová by neváhala zazpívat svou dojemnou píseň o míru. Zkrátka je to film o tom, jak hluboko až k samotnému dnu lidské společnosti, je možné v případě zániku světa klesnout. Začíná se od začátku. Od pravěku. ()
Film o přežití, kdy víra v život je vyprázdněná a rozbitá jako ve filmu zpodobněný doupovský kostel, kdy zbytky lidství kdesi schované jsou, kdy jen starší pamatují jiné časy...Devět žen (osm z nich v podání nehereček) roky putuje krajinou, přichází do opuštěných měst a nachází jen trosky stavení, krajinu bez lidského života , znají jen zvířat zabíjení (scény jsou hodně naturalistické) … a první kontakt s mužem .. jak asi dopadne? Hudba Jana Klusáka je působivá, kamera Jiřího Macáka citlivá. A atmosféra – smutně šedivá. Další, takřka bezvýchodný film (vedle Pasťáku, Ucha, Zabité neděle...) z šedesátých let. Doba totality v některých tvůrcích nastolovala důležitá témata, jejich zpracování je sice částečně poplatné době, ale kvalita filmů je jedinečná. Poděkovat musím ČT2 a pořadu Zlatá šedesátá za zprostředkování filmů i za portréty tvůrců. ()
Možná až příliš asexuální dílko. Trochu animální kopulace se zohavenými mutanty a vilnými starci by neuškodilo :). Pointa filmu hovoří jasně: "Když si žena něco usmyslí, nebere ohledy na nikoho a na nic. Bez ohledu na to jaká je to blbost." ()
Takovou hloupost nemohl natočit normální člověk. Na začátku se skoro nic neděje do doby než přijde starý muž. Nechápu proč holky se chovají jak zvěř a někdy i nelogicky jako když jedna holka čte ňáky dopis jako retard a dopis je taky úplně retardovaný nebo scéna s hřebenem a taky nevím SPOILER jestli ty ženy jsou hodné nebo zlé když zastřelili na konci muže. Taky mnoho lidem vadí že ženy zabíjeli zvířata a toto je podle mě logické v postapokalyptickém světě když tam je těžké obstarat potravu. ()
Film svoje kouzlo má, i když zpočátku mi postapokalyptické děti připadaly spíš jako parta pubertálních chovanek. Atmoaféra ale postupně houstne. Škoda jen, že příběh vrcholí vraždou.... ()
Bohužel, ať to beru z jakékoliv strany (i přes rok natočení 66) je to fakt špatný.. Nemám co dodat je to 77 minut nudy... ()
Reklama