Režie:
Šindži AojamaKamera:
Masaki TamuraVidea (2)
Recenze (21)
Luxusní, hyperplastický opus Shinjiho Aoyamy ověnčený několika festivalovými cenami. Natočit v roce 2000 téměř čtyřhodinový snímek v sépiových barvách je samo o sobě známkou odvahy a určité tvůrčí sebejistoty. Výsledek je bez hluchých míst (snad jen z poslední hodiny by se dalo pár minut bez výraznější újmy vystříhat) a hraničí s dokonalostí - Aoyama ví přesně co chce říct i jakým způsobem to provést a síla, která na mne chvílemi dýchala je podobná, jakou cítívám, když sleduji díla starých mistrů. Obsahová bohatost a komplexnost je tak hutná, že vyjmenovávat jednotlivé motivy je k ničemu - jednoznačně však jde o pravdivé, existenciální pojednání faustovských rozměrů, které plně uspokojí především náročnější diváky. ()
Eureka je najsilnejšia a najvýpovednejšia v scénach, keď kamera sleduje symbolický pohyb postáv symbolickým krúžením a veľmi pomalými jazdami z nadhľadu vo veľkých celkoch. Snímka s maximálnym a magicky úsporným citom pre strih, kameru, hudbu, herecký výraz, sled scén... a tiež maximálne vysiľujúca filmová púť, road-movie, ktoré môže k záveru svojím pozastavením času, nenútene silnou atmosférou, fotogenickosťou, citom pre civilnosť a prirodzenosť, alebo motívom postáv hľadajúcich si k sebe cestu pripomenúť poetiku raných road-movies Wima Wendersa (napr. Im Lauf der Zeit ). ()
Dokonalost ve všech směrech. Bezchybně napsaný, mistrovsky zahraný a zejména brilantně natočený dramatický magnum opus. I když (nebo spíš právě protože) se tu více než slovy mluví obrazem, tak toho Eureka poví víc než ty nejtlustější romány. Sépie tomuto filmu nesmírně sluší a precizně zvolené lokace jsou o to působivější. Kôji Yakusho je pan herec, který je schopný vytáhnout z průměru lecjaké filmy. Projekty této velikosti už jen posouvá do nebes. ()
Asi byla moje chyba, že jsem si to nechal na dva dny, a ten druhý jsem byl strašně roztěkaný, nebo se v té poslední hodině vážně nic nedělo? Každopádně hodně velká chvála za odvahu (3 a 1/2 hodiny, černobílé, téměř se tam nemluví) a jinakost (a to i na Japonce). A snad první film, kde Aoi Miyazaki skutečně hrála. - 80 % ()
Velmi lidsky a realisticky natočený film. Slovy se tu opravdu zbytečně neplýtvá, a proto atmosféru tvoří spíše vizuální projevy herců. Z obrazovky jsou cítit pocity, o kterých však nikdo zbytečně nemluví, protože to není potřeba. Je to také o předsudcích ve společnosti, které jsou vlastní všem národům a jak je těžké s nimi bojovat... ()
Reklama