Režie:
Jessica SwaleScénář:
Jessica SwaleKamera:
Laurie RoseHudba:
Volker BertelmannHrají:
Gemma Arterton, Gugu Mbatha-Raw, Penelope Wilton, Dixie Egerickx, Amanda Root, Jessica Gunning, Tom Courtenay, Amanda Lawrence, Siân Phillips, Lucas Bond (více)Obsahy(1)
V polovině 70. let žije samotářská spisovatelka Alice Lamb (Gemma Arterton) u moře v malém městečku v Kentu, kde je šikanována místními dětmi a vnímána jako čarodějnice. Během druhé světové války jí byla v rámci válečného úsilí svěřena péče o mladého chlapce Franka, který přišel z Londýna, kde to není bezpečné. Ale Alice se o něj nechce starat, protože se obává, že by to narušilo její práci. (sator)
(více)Videa (2)
Recenze (24)
Páčilo sa mi to nenásilne podanie LGBT tématiky, ale to je asi tak všetko. Niektoré momenty boli zaujímavé, no bolo ich málo a väčšinou utopené v natiahnutej vate nudnej šedivosti. Posledné minúty sa snažili, len žiaľ prišlo mi to až príliš nereálne a náhodilé na to, aby ma to aspoň trocha presvedčilo a zanechalo nejakú emotívnu stopu. Priemer. 60/100 ()
Milá podívaná z domácí fronty, které velí Gemma Arterton jako zatrpklá Alice. Zejména začátek, kdy si čarodějnice Alice škodolibě kupuje čokoládu, je zábavný. Pak si ji ale Frank svými dotazy docela omotá kolem prstu a děj se sune trochu jiným směrem. Zejména pak k romanci, a pak už je to všechno kapku jasné. Líbila se mi podzápletka se vznášejícími se ostrovy (ostatně loni se myslím takto u Anglie "vznášela" loď). Naprosto zbytečná mi přišla postava Edie a celé to rámování děje 70. léty. Přiznávám, nemám ráda Penelope Wilton. Ale vzhledem k tomu, že válečná Anglie je moje oblíbená a Gugu Mbatha-Raw je k radosti úplně kdekoli, kde ji vidím, tak jsem nakonec spokojená. ()
Príbeh rozhodne nebol zlý, no napriek tomu ma najviac z celého filmu upútali tie majestátne kriedové útesy Seven Sisters v East Sussex. Dejový rámec bol však až prekvapivo jednoduchý. LGBTI agenda tu bola síce prítomná, ale oceňujem, že skutočne veľmi jemne. Vzájomné puto vytvárajúce sa medzi Alice a Frankom zabralo drvivú väčšinu filmu, ktorý sa až príliš často uchyľoval do lyrických línií. Tento príbeh bol ako stvorený na kvalitné dialógy a poetický symbolizmus, no v tejto sfére to zostalo výrazne za očakávaniami. Ten záverečný idealizmus vyznel maximálne pateticky, až prehnane. ()
Kdo čte mé komenty ví, že spíše než bílé písečné pláže s palmovými háji mám rád jiné pobřežní lokace. Pláže Severního moře, pláže studeného Baltu, Hebridy... Místa, kde svůj věčný boj svádí odvěká síla moře s tvrdou vzdorující pevninou. Místa, kde na vyvýšených místech stojí osamělé majáky omývané slanou vodou za chorálu křiků racků... Kent je z dalších takových úžasných míst a tak když jsem zjistil, že se film odehrává tam, byl jsem nadšen. Příběh z válečných let, to je také můj šálek Earl Greye. Miluji Anglii a nádherná Gemma v hlavní roli, to už byla taková třešnička na dortu Summerlandu. Příběh je to krásný, citlivě natočený a z těch lokací vám půjde hlava a hlavně oči kolem. Že je hlavní hrdinka lesbička mi nevadilo, naopak to pro příběh bylo důležité, což chápu. Byť má dnes člověk dojem, že bez toho už asi film natočit nejde. Ale budiž. Ve filmu bylo pár nepravděpodobných míst, třeba když Frank vypráví Alici, že jeho tátat je v RAF a létá s novým modrým letounem Lockheed Ventura, že mu to psal v dopise... Mno nevím, ale tohle by asi cenzor nepustil. Ještě mohl připsat číslo squadrony, lokaci základny, velícího důstojníka a počet letadel v bojovém stavu... Ale to mi až tak nevadilo. Teď budu možná někomu připadat zlý, nebo dokonce jako rasista. Jestli ano, přečtěte si nějaké mé komenty, kde v hlavní roli hráli Afroameričané, nebo byly filmy přímo o nich např. Letci z Tuskegee, Red Tails atd... Ne. Nejsem rasista. Ale proč do dnešních filmů pojednávajícíh o dobách, kdy v Anglii zakopnout o Afroangličany, nebo Afroameričany bylo mnohem složitější než dnes v centru Londýna se pořád cpe ta rasová vyváženost? Proč musí Alice být zamilovaná do Afroangličanky? V Kentu třicátých let? A ono tam toho bylo více, i v záběrech z vybombardovaného Londýna tam běhají vojáci tmavé barvy pleti... V obchodě chce čokoládu holčička z Indie či Pakistánu... Prostě za mně je to zbytečné. Proč se to tam pořád cpe? My víme, že existují lidé jiné barvy pleti. Jsou stejní jako my, nikdo je nezesměšňuje, nedehonestuje, nepovažuje za méněcenné, ale tímhle cpaním herců všech barev do málo uvěřitelných rolí a období, prostě za chvilku z normálních lidí někdo rasistu udělá... Strašně mi to štve. Filmy jsou teď zamořeny touto rsovou vyvářeností a zejména ty pojednávajícíh o starších časech, kdy některé země rasistické byly, nebo tam žilo převážně původní (bílé) obyvatelstvo by to měly respektovat. Zbytečně to pak takovémuto krásnému filmu ubírá na uvěřitelnosti, protože jestli to splňuje nějaké přiblblé kvóty mne jako diváka nezajímá... Dávám tedy jen za tři oblaky ve tvaru Doverského hradu. * * * ()
Galerie (35)
Photo © Cinemanse / Michael Wharley / Flying Castles
![Summerland - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/164/645/164645063_5eec5e.jpg)
Zajímavosti (1)
- Filmovalo sa v anglickom grófstve Východný Sussex, takisto aj na hrade Dover, nie však v Londýne. (MikaelSVK)
V skutočnosti ide o vojnovú drámu z pomerov britských ostrovov, ktorá sa obišla bez výstrelov zo zbraní a akčných drám. Film sa nám prelína v troch časových pásmach. Prvé časové pásmo je 70-té roky minulého storočia a život spisovateľky Alice na samote, kde sa počas písania románu dostáva do druhého časového obdobia 20-tých rokov minulého storočia, kde počas štúdia sa zamiluje do osoby rovnakého pohlavia do Very. Ale najdôležitejšie je tretie časové pásmo obdobie 2. svetovej vojny, kedy na základe rozhodnutia úradníka miestneho ubytovacieho úradu jej pridelili chlapca Franka, ktorého evakuovali z Londýna. A mňa najviac zaujala práve táto časť filmu. Do apríla 1940 sa pre Britov obdobie falošnej vojny skončilo. Nemci okupujú Dánsko, Nórsko, v máji napadli Belgicko, Holandsko, Francúzsko a Luxembursko. Veľká Británia očakávala útok, veď bola na rade, Luftwafe malo k dispozícii letiská vo Francúzsku, v Nórsku z ktorých si mohli spraviť z celých ostrovov ľahučký terč. Británia je v panike, nastáva evakuácia detí. Prvá bola vykonaná v roku 1939, druhá nasledovala v dobe bombardovania v roku 1940 a posledná v období rokov 1942 až 1943. Nás sa konkrétne týka evakuácia v lete a na jeseň roku 1940, ktorý je aj definovaný vo filme v osobe chlapca Franka. Na jeseň 1940 Londýnčania prežívali strach každú noc. Hitler splnil svoje hrozby keď 4.9.1940 v berlínskom Športovom paláci sľuboval tony bômb, ktoré dopadnú na britské hlavné mesto Londýn. Nasledoval presun skupín deti školského veku, bez sprievodu matiek v organizovaných výpravách do vopred vybraných oblasti. Do 7.9. kedy začalo masívne bombardovanie Londýna bolo vysťahovaných 193 500 deti do bezpečných zón. V týchto zónach prevzal deti úradník ubytovacieho úradu, ktorý mal za úlohu nájsť vhodné ubytovanie aj bez súhlasu miestnych obyvateľov (taktiež situácia z tohto filmu). Majiteľom domov sa za ubytovanie platilo (za týždeň 10 šilingov a 6 penci za jedno dieťa a za každé ďalšie 8 šilingov a 6 penci), išlo o peniaze rodičov, respektíve doplácal štát. Najväčší problém bol pri spätnom preberaní deti, rodičia niektorých deti zmizli aby sa vyhli ich prevzatiu, mnoho rodičov padlo vo vojne a 38 000 deti odmietlo sa vrátiť domov. 31.3.1946 sa sťahovanie ukončilo: V bezpečných oblastiach Anglicka a Walesu ostalo 5200 deti, v Škótsku 4788 deti, 11 tisíc deti zostalo v škôlkach a špeciálnych školách. Vplyv evakuácií, deti boli vystavené mimoriadnemu stresu, nikto sa nezaujímal o dopad tejto situácie na týchto bezbranných jedincov. Hlavný záujem vlády a úradníkov bolo aby evakuácia prebehla úspešne. Mnoho deti zmenilo kultúrne prostredie, museli sa prispôsobovať životným podmienkam bez rodičov, mnoho deti sedliakom robilo sluhov, nikto sa nezaujímal o škody, ktoré vojna napáchala na deťoch, dôležité bolo, že prežili. Mnohí z nich následky evakuácií ťažko niesli až do smrti. Ale pre radu z nich evakuácie znamenali aj príjemné spomienky, nové prostredie, noví kamaráti a pre mnohých títo pestúni do budúcna znamenali viac, ako vlastní rodičia. Videli sme ďalší zaujímavý príbeh z obdobia 2. svetovej vojny. () (méně) (více)