Režie:
Kindži FukasakuHudba:
Hikaru HajašiObsahy(1)
Každým rokem se vdova po japonském seržantovi (Hidari Sačiko) vrací na ministerstvo sociálních věcí a pokouší se prosadit, aby bylo očištěno jméno jejího mrtvého muže. Togaši Kacuo (Tamba Tecuro) byl koncem 2. světové války na Nové Guinei odsouzen za dezerci a popraven. Jeho vdova Sakie obchází všechny dosud žijící svědky a snaží se odhalit pravdu o tom, co se tehdy skutečně odehrálo. Od každého bývalého vojáka se dozvídá odlišnou verzi příběhu a pozvolna se před ní rozvíjí hrůzný obraz zvěrstev války a úpadku japonské armády v zámoří. (vandalka)
(více)Recenze (10)
Minimálně efektně avšak efektivně vypracovaný snímek. Snímek který sic nikoliv inovativně přesto pře-kvapivě pojímá svou látku. Máslo na hlavě země, nedotknutelný, japoncem zvlášť, tamní císař jako cynik. Revize války, zločinů i válečných poměrů plus národa. Sociální problematika, zkrátka na poměry země čelní útok. K tomu silná ženská hrdinka, jímavou retrospektivu nevyjímaje. Film Pod vlajkou vycházejícího slunce mne mile překvapil a to především svou revoltou kontra někdy přeoddané mentalitě celého národa ()
Mnoho národných kinematografií sa snažilo vysporiadať s II. svetovou vojnou a niektoré snímky sa stali natrvalo klenotmi svetového filmu. Pod príznačným názvom Pod vlajkou vychádzajúceho slnka sa o to snažilo porazené Japonsko. Treba upozorniť, že sa nejedná o klasický vojnový film, celý príbeh sa odohráva 26 rokov po porážke a v retrospektívach sa vraciame do temnej minulosti. Celé to spôsobila manželka jedného vojaka, ktorá sa nedokázala zmieriť so škvrnou na jeho cti a pustila sa do pátrania po informáciach od veteránov. Následne rozplieta hrozné tajomstvá tragických udalostí tesne pred kapituláciou krajiny. Dokonalá režisérska jazda, umocňovaná famóznou kamerou, funguje aj v zdanlivo pokojných scénach, nehovoriac o drsných scénach vyhladovelých unavených vojakov, ktorých jedinou spásou sa stáva kanibalizmus. Naturalizmus v podobných scénach je umne potlačený, čo sa rozhodne nedá povedať o bezduchom zabíjaní. Film nastoľuje mnoho otázok okolo nezmyselnosti vojen, vojenského fanatizmu a falošného vlastenectva a podarilo sa mu to nadmieru. ()
Dost možná nejlepší věc, kterou Fukasaku natočil. Tématem a syrovostí připomíná podstatně starší Ohně na planinách od Kona Ichikawy, způsob vyprávění je pak poctou Kurosawovu Rashomonu (největším fajnšmekrům nekompromisně probleskne hlavou také dokument Kazua Hary o Kenzovi Okuzakim). Téma válečných hrůz se navíc o obsahové penzum dělí s tématem poválečného Japonska a nové doby, ve které nebylo místo pro černé svědomí národa, existující v podobě přeživších veteránů (tento motiv dává pro změnu vzpomenout na Kumaiův Sandakan #8, kde však jde o prostitutky a období 1. sv. v.). Mrazivý, pravdivý snímek o tom, čeho je schopen jednotlivec i společnost jako celek (a vlastně i o vzájemném vztahu těchto dvou rovin). Nekompromisních *****. Mmch o kameru se postaral vynikající dokumentární kameraman Hiroshi Segawa, jenž do ryze filmových vod zabloudil jen několikrát (např. aby se podílel na nejslavnějších filmech Hiroshiho Teshigahary). ()
Nejpůsobivější válečný film bez války. ()
Jeden z filmů, který jsem jako čerstvý držitel občanského průkazu, v kině nezvládl a poté, co zajatci začali jíst z hladu krysy a bylo to hodně naturalisticky ztvárněné, jsem z kina utekl. A ty dvě slečny, co tenkrát byly se mnou se málem pozvracely... ()
Snímok, ktorý sa snaží vysvetliť, ozrejmiť niektoré veci okolo cisárskej armády v Tichomorí a ktorý pôsobí aj ako protivojnové dielo. Darí sa mu to celkom dobre, akurát flešbeky sú nevyrovnané, viackrát ukázané iba formou fotiek. Postupne sa divákovi odhaľuje surový a neľútostný život vojakov ďaleko od svojej krajiny, ktorí trpia viacerými neduhmi, najväčšmi asi hladom. Je sympatické, že hoci hl. hrdinka sa snaží rehabilitovať meno svojho popraveného manžela, výsledkom nie je žiadny happyend, ale holé narážanie na krutosť a vojnovú nezmyselnosť, v ktorej je manžel iba malou figúrkou. Charizmatický Tanba sa ukáže bohužiaľ iba vo flešbekoch. ()
K japonské kinematografii sedmdesátek mám jistou nedůvěru, zde byly ovšem obavy zcela mimo. Vynikající nelineárně vystavěný a s nespolehlivým vypravěčem pracující scénář působí svěže i dnes a mistrně skládá výsledný příběh. Režie je živá, nápaditá (práce s barvou, kde černobílé pasáže propojují film s předchozí válečnou kinematografií), precizní a zcela jasně ukazuje Fukasakův drajv. Obsahově je film kritikou, drtivou, drzou, přesnou a oprávněnou. Ať už v rovině nedostatečné ochoty k poválečné reflexi a k potrestání skutečných viníků, či obecněji války samotné v naprostém rozbití jejích pozitivních mýtů. Imho jeden z nejlepších příkladů vyrovnávávání se s vlastní minulostí a i protiválečných filmů obecně. ()
Klidné barevné záběry ze současnosti se střídají s naléhavými reálnými statickými obrazy a rozehranými černobílými záběry z minulosti vytvářejíce výslednou fresku složitého vyrovnávání se s minulou válkou a jejími obětmi. Varovný, ostře kritický film. ()
Než hľadieť na film ako proti vojnový, povedal by som, že ho treba vnímať ako psychologický. Áno svojím spôsobom zobrazuje hrôzy vojny, ale je to jeho skutočným zámerom? Naozaj sa nás snaží varovať? Alebo je to azda obvinenie? Výkrik, ktorý plače nad tým, že ho nik nevypočul. V porovnaní s inými (proti) vojnovými filmami je to naozaj zvláštne pojatie, no bohužiaľ mi nesadlo. A nemôže zato ani miestami dokumentárny charakter, či snaha o umeleckosť. Ale depresívnosť. Samozrejme si poviete, veď o čom inom by mal taký vojnový film byť. Nešlo by to však inak? Navodiť atmosféru neznamená trápiť diváka, zvlášť hudobným doprovodom, všetko má svoju mieru. Čo sa týka samotnej zápletky, tá je už na tom omnoho lepšie. Len škoda, že samotné pojatie filmu jej dosť podkopáva nohy. Predlohu nepoznám (zatiaľ), ale dovolím si tipnúť - jedna z tých čo nejde sfilmovať a preto to aj tak dopadlo. Keď už, siahnite po inom vojnovom alebo ešte lepšie po nejakej dobrej detektívke. ()
komorní válečné drama malé japonské jednotky, která se dostala na pobřeží a nenachází cestu dál. čekání, hlad, žízeň. pohled každého jednotlivého přeživšího vojáka je jiný a vdova po veliteli tápe, zda je hrdinství a nárok na důchod po padlém opodstatněné. jeden z těch, co to běsnění a celou anabázi přežil, žije na vyvážce smetí za Tokiem. od něj se dovídá o kanibalizmu, který vlastně zachránil žijící před smrtí. ()
Reklama