Režie:
Wojciech Jerzy HasKamera:
Mieczysław JahodaHudba:
Tadeusz BairdHrají:
Gustaw Holoubek, Aleksandra Śląska, Teresa Szmigielówna, Tadeusz Fijewski, Stanislaw Milski, Władysław Dewoyno, Tadeusz Gwiazdowski, Juliusz Grabowski (více)Obsahy(1)
Filmová adaptace povídky Marka Hłaski. Asketická, nemilosrdná studie o pádu člověka zotročeného alkoholem. Děj se odehrává během jednoho dne, protagonistou je Kuba Kowalski (Gustaw Holoubek), zoufale zápasící se závislosti na alkoholu. Pomoci se mu snaží přítelkyně Krysia (Aleksandra Śląska), která i přes jeho předchozí neúspěchy při něm pevně stojí a věří v účinnost odvykací terapie, touží zbavit ho závislosti a prožít s ním spokojený život. Kuba musí vydržet bez pití až do večera, kdy se Krisia vrátí z práce a společně půjdou na kliniku. Čas strávený v samotě však běží pomalu, zoufale pomalu. Čekání se stává čím dál více únavné, osamocený a střízlivý Kuba přemýšlí o své závislosti. K tomu neustále telefonáty jeho zvědavých přátel, kteří se dozvěděli o jeho rozhodnutí skončit s pitím, které ho dráždí víc a víc. Nakonec Kuba nevydrží napětí a opustí byt. Od té chvíle ho kamera doprovází na jeho nesmyslné ponuré cestě ulicemi špinavými, zchátralými, šedými a beznadějnými jako jeho promarněný život. (kamals)
(více)Recenze (10)
Ztratený víkend v Poľsku. Nedá sa to nespomenúť. Možno sa Has inšpiroval, možno je život alkoholika všade tak podobný, že sa filmy na seba podobať nutne musia. Wilderov film pôsobil na svoju dobu pomerne inovatívne, na mňa Slučka pôsobila trochu viac spiatočnícka. Ale ako sa to vezme. Vo filme sledujeme iba zopár sekvencií, najmä tá v krčme zaberá značnú časť stopáže a prispieva tak spoločne s minimom lokácii k nepríjemnej klaustrofobickej atmosfére. Nesledujeme žiadne halucinácie, ani delíriá, všetko je v duchu doby a na prekreslenie duše alkoholika to stačí. Ani Holoubek, ani Milland nevyzerajú ako alkoholici a možno aj v tom hľadať zákernosť démona alkoholu. Ale pozor, dnes sa takéto filmy točia inak, pomalé tempo a množstvo dialógov namiesto explicitných scén utrpenia nemusia každému vyhovovať. ()
Tak si říkám, proč tvůrci zvolili tah, aby název spolu s plakátem předem vyzrazoval konec a pointu filmu. Možná proto, aby divákův vztah k hlavní postavě byl pak ještě více odosobněný. Musím se přiznat, že Kuby mi příliš líto skutečně nebylo, kromě jedné přítelkyně, která na něj stejně nikdy neměla čas, ubližoval svou notorickou závilostí na alkoholu výhradně sobě. To je výrazný rozdíl mezi hlavní postavou tohoto filmu a třeba v Ikarově pádu, který obsahoval navíc silnou rodinnou linku a zasáhl mne tudíž mnohem víc. To samé bych mohl napsat i o jiném československém filmu, natočeném, podobně jako "Smyčka", koncem 50. let – Dnes naposled. Asi byl záměr, aby ze SMYČKY vzešla hlavně hutná psychologická studie alkoholika a s tím depresivně pocitová záležitost, než nějaké napínavé drama. Asi byl také záměr, aby hlavní protagonista nevzbuzoval žádné sympatie ani soucit a i herecký projev Gustawa Holoubka působil hodně neslaně-nemastně (Tadeusz Fijewski ve vedlejší roli Waldeka mne zaujal určitě mnohem víc). Chválím naprosto pohlcující vizuální zpracování, temná atmosféra v nočních ulicích či Kubově pozůstalém bytě, kterou vhodně dotvářejí hry drobných světel a nejrůznějších stínů, na mne silně zapůsobila a měla velký podíl na přesvědčivém zážitku. 75% ()
Hansi Falladovi, který není považován za velkého německého literáta (už jeho první kniha se jmenovala Kleiner Mann,wass nun?), můžeme dát nálepku "little big". Jeho romány jsou rozpáleným kotlem, u kterého se leckdo může ohřát a jiný popálit. To platí i o jeho Pijanovi (Der Trinker); nedávno jsem ji znovu poslechl v podání Pavla Soukupa. Pokud je tato kniha pohledem "zvenku", přestože je psána v ich-formě, a zaujímá celou pijáckou historii, pak je zfilmovaná kniha Marka Hłaska spíše pohledem dovnitř ( Gustawa Holoubka bych přitom nepodceňoval, spíš ocenil, jeho "chladný a rozporuplný" postoj je účelový) na poslední stadium, které prodělá každý správný alkoholik, i když si přece jen nepověsí smyčku na krk. Obě verze - a spousta dalších, včetně klinických případů vyprávěných pacienty protialkoholických léčeben - tvoří již kánon. Třicet let trvalo, než byla zakázána reklama na tabákové výrobky, zákaz reklamy na alkohol lobisté hladce odvraceji: Život je hořký. Bohudík. Radegast - hořký až do hořkého konce! ()
Film, po ktorom dlho nebude mat clovek chut na panaka. este brutalnejsi je Wilderov Ztraceny Vikend. Mlady Gustaw Holoubek sa dozil pekneho veku, tu brutalne exceluje, pekne film taha. Holoubek bol niekto na sposob polskeho ludoveho intelektuala. Rad polujem na protialkoholicke filmy, je ich sakra malo : 89 % ()
Psychologický..... Dramaturgicky bezchybné velmi kvalitní dílo polského klasika připomínající možná až příliš nápadně o třináct let starší „Ztracený víkend“ amerického klasika B. Wildera. Hasovi se tentokrát v postavě notorického alkoholika podařilo vytvořit neuvěřitelně (místy až hrozivě) skličující atmosféru naprostého zoufalství a bezvýchodnosti. Na mrazivé atmosféře filmu, která Vás (podobně jako u Hitchcockových nejlepších snímků) zcela pohltí, se z velké části podílel nezapomenutelný G.Holoubek, jež v hlavní roli podává jeden ze svých nejlepších výkonů a celý film stojí prakticky na něm. I když mám velmi rád tvorbu B. Wildera, tak musím říct, že tentokrát polský snímek svého amerického předchůdce téměř ve všem předčí. Týká se to především hereckých výkonů představitelů hlavní role, celkové atmosféry filmu a také dějového vyústění, ke kterému oba snímky pomalu směřují. Zatímco v am. verzi se dočkáme poněkud překvapivého a trochu křečovitě vyznívajícího nadějného závěru, Hasův závěr působí poněkud realističtějším dojmem a celý příběh v něm vygraduje. Také po herecké stránce se mi zdá polský film mnohem lepší. I když se Ray Milland svého úkolu zhostil opravdu výborně, i tak nemůže ani náhodou soupeřit s absolutní extratřídou v podání G.Holoubka – jak je u něj ostatně zvykem. Nezbývá, než tento snímek zařadit hodně vysoko, rozhodně k tomu nejlepšímu co z autorovy i polské dílny vyšlo. ()
Reklama