Režie:
Orson WellesKamera:
Gregg TolandHudba:
Bernard HerrmannHrají:
Orson Welles, Joseph Cotten, Dorothy Comingore, Agnes Moorehead, Ruth Warrick, Ray Collins, Erskine Sanford, Everett Sloane, Paul Stewart, George Coulouris (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Neposlušné dítě Hollywoodu Orson Welles natáčel toto legendární drama, které se stalo milníkem ve vývoji filmové řeči i vypravěčských postupů, již ve svých pětadvaceti letech. Welles svou režijní prvotinu pojal jako rekonstrukci osudů fiktivního magnáta Kanea, sestavovanou novinářem - využívá k tomu filmové týdeníky, rozmluvy s pamětníky atd. Postupně upřesňovaný obraz titulního hrdiny ztrácí svou původní gloriolu - ukazuje se, že peníze a moc ještě nezaručují štěstí. Občan Kane vzbudil v době svého uvedení skandál, protože tiskový magnát miliardář William Randolph Hearst vztáhl vyprávěný příběh na sebe... Z devíti nominací na Oscara v roce 1941 získal film sice jen jednu (za scénář, na němž spolupracoval sám Welles s Hermanem J. Mankiewiczem), ale od té doby suverénně vítězí v mnoha prestižních anketách nejrespektovanějších světových kritiků. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (606)
SPOLIER ALERT! Jeden z nejslavnějších filmů, obecně všemi obdivovaný Občan Kane mne neoslovil tak jak jsem čekal. Nikdy jsem o tom filmu nic nezjišťoval - absolutně nic - abych měl naprosto čistý a nezkreslený pohled na něj. Moc se vám všem omlouvám, ale přijde mi to jako docela obyčejný film s očekávatelnou pointou. Některé záběry mi přijdou vyloženě kýčovité a teatrální. Čekat celej film jen proto, abych zjistil, že Rosebud jsou sáňky na kterejch dováděl jako malej šprček - to mi přijde tak sladký a kýčovitý, až je mi z toho mdlo.Ve své době jistě revoluční, ale mně dnes nic moc neříká. A že by se mi líbil jen proto, že se líbí všem ostatním...to ne... Tedy 3* za architekturu, novátorský přístup a prostě za to, že to je povinná četba. ()
"I'm Charles Foster Kane!" Jak vypadá perfektně promyšlený, vymazlený a vypointovaný film? Přesně takhle! Jeden z nejvelkolepějších životů ve světě kinematografie. Když máte na vědomí, že něco takového na filmovém poli dokázal udělat někdo ve věku 26 let, prostě vám to bere dech. ()
Tento kultovní snímek zlaté éry Hollywoodu jsem měl dlouho v hledáčku. Jenže když přišly závěrečné titulky, jediná otázka mi vytanula na mysli: co je na tom kultovního? Že by konstrukce příběhu, který nebyl odvyprávěn časově chronologicky, na svou dobu neobvykle? Nebo to zběsilé tempo snímku, které mně přišlo docela nepatřičné? Nebo ty špatné masky snažíc se udělat z třicátníků dědky tak uměle, až to bilo do očí ? ()
I v době vlády hollywoodského studiového systému a rozsáhlých bitev mezi producenty a režiséry, se objevili tvůrci, kteří dostali k dispozici totální svobodu i tehdejší největší technické vymoženosti. Orsona Wellese můžeme považovat za zářný příklad. Jeho prvotina (rovněž jeho nejznámější dílo) se ve své době stala propadákem a zaznamenala velký komerční neúspěch (ostatně jako všechny Wellesovy snímky). Životní příběh fiktivního amerického milionáře sestavený novinářem přes archivní materiály, rozhovory a paměti, měla většina lidí problém pochopit, protože (jakkoli to zní jako klišé) předběhl jednu filmovou éru. Diváky tehdy Občan Kane mátl originálními vyprávěcími postupy, které zviditelňovaly svébytný tvůrčí styl a vyrušovaly ze sledování (netradiční úhly kamery, záběry z pod/nadhledu, práce s detailem, dialogy bez střihu zaměřené jen na jednu postavu). Filmu navíc chyběla jakákoli identifikace s hlavním hrdinou, stejně jako souvislé vyprávění. Občan Kane kousky z příběhu interpretoval hned několika zdroji po sobě, abychom postupem času relativizovali pohled na věc. Počáteční glorifikační nota o velkém Američanovi a zachránci chudých se brzy vytrácí, když se tým tvůrců dokumentu začne pídit po významu posledních slov mrtvého Kana. Brzy zjistí, že se v podstatě jednalo o sobeckého muže, který prosazoval jen svou pravdu a s lidmi jednal jako by mu patřili. Opravdu ale šlo jen o podlého mizeru? Na tuhle otázku už si musíte odpovědět sami. Nikdo však nezpochybní, že v roce 1941 Orson Welles stvořil nestárnoucí filmový zázrak, mimo jiné vypovídající o tom, že nelze dělat rovnítko mezi penězi a štěstím. ()
Zatímco u takového Maltézského sokola jsem cítil obrovské zklamání z toho co jsem shlédl, u Kanea je to jen pocit naprosté prázdnoty. ()
Občan Kane je famózní ve spoustě ohledů. Dokonalé masky, geniální Welles na režisérské stoličce i před kamerou, do detailu vypiplaný scénář atd. Jako čistě filmový materiál se skutečně jedná o něco naprosto unikátního ( chápu a zároveň nechápu, proč film v roce 1941 divácky propadl ). Není to ale stoprocentní pecka ze které bych si sedl na zadek. Tedy, ne uplně. Film je to skvělý, ale prostě to na tu pátou hvězdu to pro mě osobně není a také to opravdu nepovažuji za nejlepší film všech dob, ani zdaleka. Famózní, ale rozhodně ne dokonalé. ()
Citizen Kane je po všetkých stránkach film, ktorý spravil veľkú revolúciu v kinematografii. Filmová reč a réžia sú svieže i po toľkých rokoch a je to to najcennejšie na ňom. Stále akosi nechápem ako je možné, že takýto film nakrútil iba 25-ročný chlap. Príbeh o vzostupe a páde i smrti silného človeka, ktorý zostal opustený, je téma ako život sám, bude i v budúcnosti spracovávaná, lebo je nevyčerpateľná. Škoda je, že film ma nedokázal strhnúť natoľko, aby som dal plné hodnotenie. Chladná postava Kanea, hoci sa stretáva s rôznymi ľuďmi a dáva sebavedomé vyhlásenia, je nepreniknuteľná. Sledujeme perfektne spracovaný dokument či poctu magnátovi, ale emočne, pocitovo, zážitkovo nám dá menej ako by sa dalo čakať. ()
Po všech stránkách prvotřídní dílo ale za srdce mě to nikdy nechytlo. 7,5/10 ()
Wellesův Kane patří do rodiny Howarda Hughese, Ed Wooda i Ludvíka Bavorského. Přemrštěné mínění o sobě samém spolu s bohatstvím mu dovolují popustit uzdu svým vášním a slepě věřit, že dosáhne všeho, co si umíní. Leč realita je jiná. Opustí ho první žena, pak druhá a nakonec jediný přítel (skvělý Joseph Cotten). Přiznávám, že jsem si hlavně zpočátku postavu Kanea ztotožňila s určitou veřejně činnou osobou současnosti. Takže pro mě nadčasový snímek, byť se nevyhne několika hluchým místům. ()
Kdo byl vlastně občan Charles Foster Kane, který při umírání ve svém obrovském floridském sídle (zámku) jménem Xanadu pronesl slovo „poupě“? To se během tohoto filmu snaží zjistit novinář Jerry Thompson, a postupně rozkrývá obraz tohoto bohatého novináře a industriálního magnáta, jehož nedávná smrt zaujala celý svět. A tak se Thompson setkává s Kaneovými přáteli a společníky. Nejprve jej pošle do hajzlu Kaneova druhá manželka Susan Alexander Kane, alkoholička, která řídí noční klub. Další zastávkou je soukromý archiv bankéře Waltera Parkse Thatchera. Zde se Thompson dozví o Kaneově dětství. V roce 1871 bylo na pozemku patřící Kaneově matce objeveno zlato. A tak matka najala Thatchera, aby se o Chalese postaral a aby založil fond, který bude platit jeho vzdělání. Na fond budou ukládány výnosy z těžby zlata. Mladý Charles si venku hraje na sněhu se sáňkami, zatímco jeho rodiče probírali s Thatcherem ubytování jejich syna v penzionátu. Poté rodiče seznámí Charlese s Thatcherem, a on jej udeří sáňkami a pokusí se utéct. Moc se mu od rodičů nechtělo. Ve věku 25 let získal Kane kontrolu nad svým fondem, a díky velké výnosnosti matčina zlatého dolu a Thatcherovým investicím se Kane stane nejbohatším mužem na světě. Stane se majitelem novin New York Inquier, a začne publikovat skandální články, které pojednávají o jeho a Thatcherových obchodních zájmech. Je sice obchodník, ale také novinář, tedy dvě osobnosti v jednom, které stojí proti sobě. Po pádu newyorské burzy prodá Kane své noviny Thatcherovi, jelikož mu chybí peníze. Thompson vede rozhovor s Kaneovým osobním obchodním manažerem, panem Bernsteinem. Ten mu prozradí, že Kane si najal ty nejlepší novináře, aby ovlivňoval veřejné mínění ohledně americko-španělské války. A také si vzal neteř prezidenta jménem Emily Norton. Další rozhovor vede Thompson s Kanovým odcizeným nejlepším přítelem Jedediahem Lelandem v domově důchodců. Ten mu zase řekne o tom, že Kane se se svou manželkou postupně odcizil a začal si románek s amatérskou zpěvačkou Susan Alexanderovou. Románek brzy objeví nejen jeho žena, ale také jeho politický oponent Gettys, a vznikne z toho pořádný skandál. A také pořádná scéna. Kane si Suzan vezme a nutí jí do ponižující kariéry operní pěvkyně, kterou sekýruje její učitel zpěvu a která se nesetkává s úspěchem. A také kvůli své ženě nechá postavit nový operní sál, ani to jí však nepomůže od debaklu. Leland začne psát negativní recenzi o Suzanině operním debutu, a Kane jej vyhodí, nicméně recenzi dokončí a otiskne ji. Suzan se jej snažípřesvědčit, že nikdy nestála o kariéru operní pěvkyně, přesto jí manžel nutil v ní pokračovat. Navíc se jí v jejich obrovském a prázdém sídle, obklopeném rozlehlou zahradou, moc nelíbí. No a nakonec svolí k interview také Suzan a ta mu popíše následky své nucené pěvecké kariéry. Že se pokusila o sebevraždu, díky čemuž jí Kane nakonec dovolil této kariéry zanechat. A že jej nakonec opustila, na což Kane reagoval totální destrukcí její ložnice, dokud nenarazil na kouli se sněhem. Tu vzal do ruky a pronesl slovo „poupě“. Thompson dochází k závěru, že nelze vyřešit záhadu Kaneova posledního slova „poupě“. Nakonec vidíme scénu z Xanadu, ve kterém jsou Kaneovy osobní věci katalogizovány a spalovány, a mezi nimi jsou také jeho sáně, kterými jako malý napadl Thompsona. A na nich je také vysvětlení slova „poupě“, na které Thompson nepřišel. No, nebylo to špatné, ale na mě to bylo příliš roztahané, místy nudné, a to stáří šlo na filmu hodně poznat. Stejně jsem ani nezjistil, zda byl Kane komunista, fašista, přítel pracujících, demokrat, filantrop nebo jen nespokojený člověk, kterému jeho životní cestu vybrala matka, která vlastnila pozemek se zlatým dolem. Ale zato tam bylo dost vtipných hlášek a paradoxních situací, nejvíce mě snad bavilo to, jak se ten učitel zpěvu rozčiloval nad Suzaninou neschopností se slovy, že někteří lidé prostě zpívat neumějí – jo, mezi ně patřím určitě také já. () (méně) (více)
Vůbec to není špatný ()
Neskutocna nuda. To uz radsej Casablancu. Ale asi to bude skor tym, ze nie som stary paprda a taketo filmy ma skratka neberu (cest vynimkam). ()
Monumentální, rychlé, drzé, inteligentní, efektní, promyšlené a dotažené: ultimativní filmařina. ()
Dost poučný snímek, velmi pěkně natočený... ()
Nemám rád filmy o americkej politike a o politikoch zvlášť! Ale nemožno uprieť Orsonovi Wellesovi geniálny scénar a hlavne vizuálne prevedenie. Para-dokumentárna zložka (s afektovaným hlasom muža - krásne citovaný v T.Burtonovom Ed Woodovi:-) v kontraste s premakanými obrazmi na "Kanove statky-zmätky" vytvára z tohto filmu ikonu filmového umenia. Občan Kane má nový kritický uhol pohľadu na "biografie - príbehy ľudí podľa skutočnosti"(paradoxne v tomto prípade je fikcia skutočnejšia ako realita) a posúva filmovú reč míľovými krokmi dopredu. Podobný až sarkastický husársky kúsok sa o ďalšie 10-ročie podaril Billovi Wilderovi v Sunset Boulevard...:-) ()
Na čem nakonec záleží? Záleží na moci a bohatství? Když si můžete koupit cokoliv chcete, znamená to, že budete šťastni? Rosebud... ()
Bol by hriech keby správný fanda filmú nevidel aspon niekolko tých najslávnejších filmov ktoré písali históriu kinematografie. Občan kane knim ževraj patrí čím som si počas sledovania nebol až tak istý, ale nakoniec sa to všetko nejako vyvrbilo a dopadlo to pomerne dobre. To ono slavné slúvko rosebud bol asi tym dôvodom prečo som teda dúfajúc, že sa nakoniec dozviem čo to vlastne znamenalo a potom mi celý film ako skládanka zapadne do seba. Tak asi kvôli tomu som vydržal až dokonca. Žial vôbec som sa nedozvedel čo rosebud je tak mi to nedalo a išiel som to hned zistit a ked som nato prišiel tak až potom som film mohol skutočne odcenit. Asi tolik k občanu kanovi ktorému proste musíte dať šancu a potom vás buď uplne ohromí alebo sklame. ()
Zajímavá studie vyhořelého egoisty. Ještě zajímavější by ale byla s poloviční stopáží... ()
Na svou dobu řekl bych velmi povedený snímek, zejména co se dekorací týče. Ale já nejsem odborník na technickou stránku filmu, a ani nemám americké filmy tohoto období nakoukané, takže mé hodnocení je založeno na poměrně chudém srovnávacím vzorku. Možná i díky tomu mě film až tak nenadchl. Povedený "životopis" ano, ale že by ve mě vyvolal palčivou touhu dozvědět se, co to bylo "poupě"? Ani ne. ()
Orson Welles vypěstoval filmové poupě, jež rozkvetlo v přenádherný květ. ()
Reklama