Režie:
Bořivoj ZemanKamera:
Jan RothHudba:
Dalibor C. VačkářHrají:
Alena Vránová, Vladimír Ráž, Stanislav Neumann, Mária Sýkorová, Jaroslav Seník, Miloš Kopecký, Oldřich Dědek, Karel Effa, Gustav Heverle, Josef Hlinomaz (více)Obsahy(1)
Pohádka všech českých pohádek o pyšné princezně Krasomile, která odmítla vzít si za muže krále Miroslava. Ten si to však nenechal líbit a v přestrojení za zahradníka se dostal do služby na její zámek. Pomocí práce a lásky napravil princezninu pýchu, nejdřív však pro ni vypěstoval zpívající květinu. A to nebylo v Půlnočním království jen tak – díky proradným rádcům král zakázal v celé své zemi zpívat. Než se vše v dobré obrátilo, museli Král Miroslav s princeznou Krasomilou uprchnout ze zámku, cestou se skrývat u prostých lidí, a tím se princezně otevřely ještě více věci, o kterých neměla dosud ani tušení… Tato půvabná filmová pohádka režiséra Bořivoje Zemana lámala rekordy v návštěvnosti a doposud se bez jejího uvedení neobešly snad žádné Vánoce. Jeho uvedení však potěší v kteroukoli roční dobu. Princeznu Krasomilu si zahrála mladá Alena Vránová, v době natáčení a prvního uvedení filmu se však skutečně jmenovala ještě Kohoutová. (TV Prima)
(více)Recenze (462)
"Pamatuj, ševče - nad nikoho se nepovyšuj a před nikým se neponižuj!" Této krásné a zábavné pohádce neubrala na kvalitě ani obligátní očividná a téměř všudypřítomná komunistická propaganda ("Pracujte pilně a budete se mít dobře!"); všechny postavy od milostivé chůvy po královské (z)rádce jsou neodolatelné. ()
"Odvolávám, co jsem odvolal, slibuji, co jsem slíbil." Pyšná princezna patří (podle mého názoru) mezi naše nejkrásnější pohádkové klenoty. Bořivoj Zeman měl opravdu talent na zpracování pohádkových námětů, jež uměl přetavit do nádherné filmové podoby. Na Pyšné princezně mě velmi zaujalo zobrazení postupně se rozvíjejícího ("poupátkového") vztahu mezi Krasomilou a Miroslavem, jejichž představitelé - Vránová s Rážem - patří dost možná mezi nejhezčí pohádková pár v naší kinematografii. Kdo by navíc neznal spanilou píseň "Rozvíjej se poupátko" či legendárně akční jízdu na kládě. P.S. "Už je to uděláno, už je to hotovo." ()
Krásná česká klasika. Ty nemocný lidi, co všude vidí ten zlý komunismus... No jdou opravdu nemocní a hloupí. Totalitu vytvořili lidé, kteří chtěli udržet moc, ne myšlenka toho, že pracující lid dělá stát. To je pravda, která nikdy nebude jiná. Řemeslník ti postaví dům, upeče chléb... Ne tvá zaslepenost. ()
„Rozvíjej se poupatko, nejkresnejší z květú, od rána až do noci, budeš vonět světu, ...“ Na rok vzniku je to doslova famózne prevedenie od našej niekdajšej tvorby, či už po hudobne alebo kamerovej stránke to nemá chybu a film by som jednoznačne zaradil medzi klenoty vtedajšej doby a pre svetovú kinematografiu tých čias je to viac než rovnocenný súper pre akúkoľvek produkciu. Podanie a vyprávanie vtedajších filmárov je ukážkové, podľa tohto by sa dnes mali učiť ako sa dá krásne rozprávka podať! Príbeh o pyšnej princeznej sa stal svojej doby obrovský hit, jednoducho boli roky keď ešte medzi ludmi prevládali skutočné vzťahy a nie dnešná komerčná umelosť. Po hereckej stránke sa tu výborne zaskveli ako Kráľ Miloslav Vladimír Ráz, pyšná princezna Krasomila Alena Vránová a domýlený starý kráľ Stanislav Neumann . „ Odvolávam čo som odvolal, slibuji čo som slíbil! ...“ ║Návštevnosť Československo 8,222,695 (Top 1. v našej histórii)║ ()
Galerie (10)
Zajímavosti (60)
- Po úpravách v scenári zmizlo niekoľko postáv. Pôvodne mal pestúnku kráľ Miroslav (Vladimír Ráž), zatiaľ čo o Krasomilu (Alena Vránová) sa starala komorná Blažena, ktorá sa zamilovala do pobočníka Vitka (Gustav Heverle). Taktiež hlavný dvoran polnočného kráľovstva, pán Zajíc, ktorého si mal zahrať Saša Rašilov st. Autori tiež nadelili Krasomile o jedného nápadníka viac. Mal ním byť mocný kráľ Bojeslav. (Raccoon.city)
- Najúspešnejší film v histórii československej kinematografie z hľadiska počtu divákov. Do kín si ho prišlo pozrieť celkovo 8 222 695 divákov. (dyfur)
- Zábudlivého a nerozhodného kráľa Polnočného kráľovstva stvárnil Stanislav Neumann, syn Stanislava Kostku Neumanna. Do podoby starého panovníka ho museli výrazne maskovať, pretože Neumann mal v čase nakrúcania len 50 rokov. (Arsenal83)
První svého druhu a hned prvotřídní klasika žánru, a to nejen žánru „česká filmová pohádka“. Nejsem znalec, když tak mě opravte, ale řekl bych, že Pyšná princezna je vedle (pozdějších) Sedmi samurajů zakladatelská i coby akční film, protože scénou ve mlýně uvedla do jeho kánonu už předem zásadu, že skupina nepřátelských bojovníků musí jít proti hrdinovi spořádaně jeden po druhém. Ideovologická složka pohádky je ale mnohem zajímavější: Kdežto švec, představitel drobného řemeslnictva, tedy střední třídy náchylné k reakčnosti a vykořisťovatelství, je bázlivý a k panským manýrům náchylný, potřebující dostat za vyučenou („pětadvacet“), chudý proletář uhlíř si hned dodá odvahy ke svobodnému zpěvu i odporu. (Avšak kde že se nesmí zpívat, to soudruzi v pohádce jaksi obrátili, což je ovšem pochopitelný omyl vzhledem k tomu, že v jejich zemi se zpívat sice nesmělo, ale muselo. Nejvtipnější tehdy musela být závěrečná scéna na volné hranici: „Ševče! Proč bys utíkal!“) Na rozdíl od ševce a uhlíře jsou rodiny sedláka a mlynáře třídně nevyprofilovány, což je zjevně důsledek toho, že představitelé venkovského lidu jsou převážně právě jen představiteli lidu, dobří, obrozenečtí, jednorozměrní lidičkové, vcelku substrát k osvobození. K jeho budoucímu osvoboditeli – králi Rážovi se svazáckým ksichtem i manýry – nelze nepocítit skutečnou třídní nenávist (či pohrdání, to v momentě, kdy chválí mistra nejlepšího obrazu slovy „pracoval jsi dobře a poctivě“ - no řekěte, co je to za hovado? Vlastně až v této chvíli vrcholí masivní úvodní adorace komunistického božstva Práce.) Venkoncem jedinou ideově bezchybnou a sympatickou postavou je princezna Krasomila, což je po mnohých zhlédnutích konečně patrné už od prvního momentu. Původně jsem sice za to podobenství o spravedlivém caru Stalinovi z rajského SSSR, který jde vysvobodit československý pracující lid z moci zlých chamtivých exponentů kapitalismu, hvězdičku ubral. Jako ideologická propaganda komunistické moci je tato pohádka pozoruhodně detailní a důkladná. Ale protože moje jméno je Miroslav: K čertu se všemi spravedlivými a nespravedlivými, je to epos o králově cestě inkognito si dobýt nevěstu, o zapomenuté písni a její moci, o rozpomenutí, o obrácení... Vlastně klasické vysvobození ze zakletí. Postavy jsou překvapivě přesvědčivé, zvláště princeznino obrácení je velmi kvalitně předvedeno. Ale nejen její představitelka je zde vynikající. Snad jediným vyloženě slabým místem je chůvina replika v závěru "Stáří už jen vzpomíná". Někde uprostřed filmu by tento tlach (ostatně nikoli nepravdivý) mohl být na místě, ale uveden jako závěrečné moudro postavy suplující zde osobu dobré polomagické stařeny - dost kazí dojem. To stařenka ve Werichově Byl jednou jeden král má v závěru jinačí slovo! Nicméně: Po vyslechnutí původní pohádky od národní Boženy "Potrestaná pýcha" je tvůrcům vše odpuštěno, protože ze srovnání s onu odpornou, v každém ohledu trapnou mravoučnou červenou knihovnou pro služky vychází i gottwaldsko-stalinská filmová adaptace jako jednoznačný vítěz a to i po ideové stránce. Ve filmu vidíme princezninu pýchu jako nouzovou životní formu exkluzivní, ale stísněné existence a její obrácení vlivem zapomenuté písně, lásky a vržení do strázní i slastí skutečného života jako vysvobození, do nějž se vrhá s dychtivostí své urozenosti a nevinnosti, kdežto v původní verzi se uražený krásný (!) král (který z jakési podivné perverznosti chtěl, aby na obraze pro princeznu, která ho nezná, vypadal ošklivější) rozhodne udělat z ní opovrhovanou peskovanou udřenou služku městských fiflen, aby se takto "vyškolila" (nebo snad zaškolila?), aby jí ve finále vítězoslavně jako frajer největší oznámil, že potřeboval ponížit (sic!) její pýchu. Z představy, že by moje dcera vyrůstala na něčem takovém, se mi dělá zle. Takže komanči, vy nebesům odporní zkurvenci: Udělat z nudného ressentimentálního škváru čistý (a při tom vtipný) epický skvost, ideologii nízkosti nahradit ideologií velkolepého převratu, to se cení. A byla svatba, jedli, pili, hodovali, já tam také byl, pak mám trochu okno, jakoby papírová zem, takže jak to bylo dál, se zeptejte soudruha Kohouta. () (méně) (více)