Režie:
Jiří AdamecScénář:
Jiří ChalupaKamera:
Antonín KovácsHudba:
Jiří ZmožekHrají:
Miroslav Vladyka, Ivana Andrlová, Jiřina Bohdalová, Petr Nárožný, Karel Černoch, Martin Stropnický, Iva Janžurová, Kateřina Hejdušková, Světlana Nálepková (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Určitě vás všechny zajímají další osudy hrdinů oblíbené pohádky Co takhle svatba, princi? Tak tady jsou! Již sám název vám může napovědět, co důležitého se odehraje tentokrát. Princ David a jeho žena Běla se těší na děťátko, které se jim má co nevidět narodit. Jenže princ David si ze všeho nejvíc přeje syna, dědice trůnu, a když v kolébce zavrní holčička, nedokáže se s tím smířit. Navíc platí pravidlo, že se David může stát králem pouze ve chvíli, kdy se mu narodí syn. Když se tedy narodila dcera, musela zmizet ze zámku. Matěj (K. Černoch) za pomoci hodného rybáře Janka (M. Stropnický) ale našel pro holčičku nový domov u dobrosrdečné a láskyplné Magdalény (I. Janžurová), takže o ni bylo dobře postaráno… Nebojte se, jak to tak v pohádka bývá, i tato skočí šťastně. I když to Davidovi chvilku potrvá, vezme nakonec svou dcerku na milost. A opět se můžete těšit na pěkné písničky "Růžičko červená", "Všechno naruby" či "Byl to nebo nebyl král" a oblíbené herce I. Andrlovou, M. Vladyku, J. Bohdalovou nebo P. Nárožného. (Česká televize)
(více)Recenze (131)
Hláška: král: - "... A naše okamžiky zatím padají do propadliště času. To zní skoro básnicky, Pravčický, zapiš to!" komoří: - "Nemáme, udělali jsme ho maršálem, Vaše veličenstvo." král: - "Tak my už nezapisujeme? A proč?" komoří: - "Vaše veličenstvo ráčilo říci, že to stejně k ničemu není." král: - "To že jsem řekl?" královna: - "Jistě, veličenstvo." král: - "No ale to snad zní pěkně, ne?" komoří: - "Do propadliště času, Vaše veličenstvo, to je verš... Ale jaký, jaký! Skvělý!" král: - "Ale nech toho, prosím tě, pořád jenom zdržuješ a naše okamžiky zatím padají do propadliště času! No ale, perla to je! Pravčický, zapiš to!" komoří: - "Nemáme, udělali jsme ho maršálem, Vaše veličenstvo." král: - "Tak my už nezapisujeme? A proč?" ()
Rozhodně už to není takové jako "Co takhle svatba, princi?", ale pořád je to docela povedená pohádka, kterou pozvedává poselství, které má, ale především pak písně, z nichž některé jsou skutečně snadno zapamatovatelné a možná je budete znát i přesto, že jste pohádku ve skutečnosti nikdy ani neviděli. ()
Pokračování spěšného čili úspěšného krále. A protože se psala 80. léta, tedy jejich druhá polovina, narvala se do pohádky celá řada politických narážek, které asi dnešní generace až tolik nepochytí. Ústřední zápletka s odloženým dítětem je ovšem poněkud podivná s ohledem na to, že nám princ má být sympatický. ()
Nevím, co si s touhle pohádkou mám počít. Některé klady, které byly už prvním díle „Co takhle svatba, princi?“, zůstaly zachovány. Stále tu nalezneme chytlavé písničky, výborné herce (oproti jedničce přibyli Stropnický, Janžurová či Rosůlková) a pěkné prostředí (tentokrát i exteriéry!). Pokud ovšem jednička místy vázla v otázce scénáře, tady se to projevuje dvojnásob, podrobněji jsem se o tom rozepsala na následujících řádcích, protože dějově je tahle pohádka něco neuvěřitelného. Princ David, který na konci prvního dílu zmoudřel a následoval své srdce, touží usednout na trůn. K tomu však podle stávajících zákonů země potřebuje, aby se mu narodil syn následník. Když se narodí dcera, je zklamaný a co hůř, je zklamaná i novopečená maminka Běla, která dcerku uvítá na světě se slovy: „Dcera...tu ne!“. Co se stalo s tou moudrou, aktivní dívkou z prvního dílu, že hned po narození dcery dokáže říct něco takového? Matěj, mentor a ochránce mladého páru, se rozhodne z neznámých důvodů holčičku unést(!) a ukrýt před královskou rodinou(!!). A tady začínají ty rány logice. Proč tak učinil? Malá princeznička možná nebyla na svět přivítána s nadšením, ale žádné reálné nebezpečí jí nehrozilo a její rodiče by si ji jistě zamilovali během pěti minut – nikdy však nedostanou šanci. Matěj odnese holčičku pradleně Magdaleně, která ji adoptuje – nebo se spíše stane její pěstounkou, neboť princeznička Magdaleně říká „teto“ a po osmi letech je opět navrácena vděčné Běle. (btw chudák dítě v tom musí mít maglajz) Během oněch osmi let malou princeznu hledají královští vojáci. Tady je další problém: je hezké, že kontrolují všechny děti v království, ale jak chtěli najít tu pravou, když neměla žádné poznávací znamení? Mateřské znaménko, jizvu nebo medailonek, prostě obvyklé propriety ztracených dětí? Je hezké, že Magdalena holčičku vydává za kluka, ale vzhledem k neprůkaznosti skutečného původu dítěte se to zdá jako nadbytečné opatření. Ani Běla, ani David se dcerku nevydají hledat osobně, ono je totiž jednodušší sedět doma a chřadnout, případně flirtovat s přespolními návštěvami (nutno přiznat, že manželská krize a náběh na nevěru je skutečně neotřelé pohádkové téma). Náznaku aktivního přístupu se dočkáme překvapivě pouze ze strany trubkoidního krále, který si písničkou stěžuje, že „všechno naruby tu je“, a divák přemýšlí, jestli za to náááhodou není jako vladař tak trochu zodpovědný. Neboť narativ nestaví Matěje do pozice padoucha, ale spravedlivého hrdiny glorifikovaného za únos dítěte, krize a následné rozuzlení musely být vyvolány jinak. V tomto případě nám scénář nabízí prapodivné potenciální vyhlášení války sousedním králem, ale po krátké potyčce s nepřátelskými vojáky v prádelně (skupiny historického šermu se vyřádily), tenhle motiv vyšumí stejně rychle jako se objevil. Dcera je nalezena. David je rád, že ji našel. Všichni si svorně zazpívají o cestě ke štěstí (a mají můj obdiv, že při tom stojí v otevřených kočárech). Díky bohu, že už netočili další díly. ()
Nebyla jsem vůbec na něco takovýho připravená. Všichni zúčastnění si to asi zhusta užívali a jo, je to strašná prdel. Sice jsem z děje skoro nic nepochopila a hodně se tam zpívalo, ale ten scénář snad psal nějakej zhulenec, to byly pecky. K tomu Vladyka s uchýlnýma vlasama, Nárožnej s vlasama jak upgradeovaná Hejmova hříva, Janžurka co nalejvá miminu víno a vůbec, to snad ani nebyla pohádka, ale sranda to byla každopádně! ()
Galerie (6)
Zajímavosti (8)
- Když je král v chalupě na výzvědech, odchází dveřmi na chodbu a dává se doleva. Když na konci pohádky přibíhá Martin Stropnický varovat prince a vychovatele, že se blíží vojáci, tak přichází stejnými dveřmi, ale přímo z venku. (Pepy)
- Na rozdíl od prvního dílu zde Ivana Andrlová skutečně zpívá. (M.B)
- Než odjede Miroslav Vladyka do boje, zpívá s Ivanou Andrlovou na schodech, přičemž je v úvodu skladby vidět novodobý radiátor. (Pepy)
Reklama