Obsahy(1)
Neztrácejme ani vteřinu, ten čas je ztracen, který nestráví člověk v hospodě! Groteskní podobenství od enfant terrible české filosofie a literatury L. Klímy v inscenaci Divadla v Dlouhé... „Je známým a zajímavým faktem, že skoro všichni poněkud nadanější mladíci vyvolávají dojem spirituálnosti, výstřední geniálnosti, takže člověk žasne, kolik to velkých lidí lidstvo v sobě chová. Odtud snad povstal název „zlatá mládež“. Ale jest jen pozlacená. Jak praví Schopenhauer: člověk se lekne, spatří-li po létech lidi, kteří v jinošství vzbuzovali největší naděje,“ říká v Lidské tragikomedii Odjinud, alter ego jejího autora Ladislava Klímy. Spolužáci z gymnázia, alkoholik Pulec, synek z bohaté rodiny Obnos, sukničkář Shoř a ve spásu vzdělání věřící Kantorka se setkávají na maturitních srazech po třiceti a pětapadesáti letech. Na sraz se dostaví i samotář Odjinud, ale těžko říct, přichází-li ještě z tohoto světa… Inscenace Hany Burešové a souboru Divadla v Dlouhé je především komedií, i když s hlubším podtextem, předvádějící konečné důsledky několika možných přístupů k životu a světu. Lidské typy, které ve svých hlavních hrdinech stvořil Ladislav Klíma, svými současníky nepochopený filozof, prozaik, básník, dramatik, spiritualista a alkoholik, se zdají být, minimálně v této inscenaci, nadčasové. Inscenace Hany Burešové získala Cenu odborné poroty na festivalu komediální tvorby Grand festival smíchu a na stejném festivalu získal Jan Vondráček cenu za herecký výkon v roli Pulce. Odjinuda hraje Marek Němec, Obnose Miroslav Hanuš, Shoře Miroslav Táborský a Kantorku Martin Matejka. (Česká televize)
(více)Recenze (5)
V Dlouhé zkrátka umějí, o tom není pochyb. Hodně zajímavé je, ale to je spíš obecný trend, jak se dnešní doba děsně bojí pathosu a čehokoli opravdu vážného (což ale rozhodně neplatí pro divadlo v Dlouhé - edit po zhlédnutí dokumentu o divadle). Proto i tady se musí Odjinudovy monology neustále něčím shazovat a zcizovat. Mimochodem, mezi stálicemi z Dlouhé (Vondráček, Táborský, Hanuš) se Marek Němec rozhodně neztratil - další z herců, kteří umí, ale ve filmu a televizi nemají (zatím?) štěstí na slušné role. ()
Je to paradoxní, když si člověk uvědomí, jaké plány a vize měl po maturitě a kolik z nich si opravdu reálně splnil. Snad každý mladý člověk má v tu chvíli pocit, že pokořil Mount Everest a že mu svět leží u nohou. Teď se chystá na cestování, poznávání světa, chystá se na to celý ten svět vlastně změnit. A výsledek? Po desítkách let zjistí, že nedokázal co chtěl, cestoval jednou do Bulharska a svět je pořád horší. U někoho rozlet zabrzdí rodina a děti, u jiných zabřednutí do tuny a tuny práce, jiným zabrání zdraví či prozření, že svět umí házet i klacky pod nohy. A tyhle pravdy dílo popisuje vcelku skvěle. Nejvíc to, jak se postupně všechno mění ve vlnách. Nejprve je někdo úplně na dně, pak se to prohodí. Mě osobně nejvíc zaujal a přišel nejsympatičtější Odjinud. Tvůrci si docela poradili i s obrazovými efekty, které vypadají skvěle a netřeba asi mluvit o maskách. Maskéři se doslova vyřádili, tím spíš to musí být oceněno, že na změnu vizáže měli často jen pár minut. I kostýmy vypadali skvěle. Velmi zajímavý počin. ()
V titulcích pořadu uvedeno: název Ladislav Klíma: Lidská tragikomedie; režie Jan Brichcín; divadelní režie Hana Burešová. ()
Ve srovnání s původním provedením krátce po premiéře (2015) je zaznamenaná inscenace ještě více posunuta do groteskní nadsázky. To zpočátku v detailních pohledech působí malinko rušivě, nakonec však má toto provedení jednotný ráz. Oproti srovnatelně kvalitním inscenacím HaDivadla (1991,režie. Goldflam) a KS Aréna (2003 a 2016, obě režie I.Krejčí) je tato inscenace nejvíce tažena do groteskní polohy (85%). ()
(nechám stranou již zmiňovanou, celým představením táhnoucí se grotesku). Vyvolávalo to ve mně vlastně celou škálu emocí a myšlenek, pohnutek. Rozhodně si s chutí pustím ještě aspoň pětkrát, ideální by bylo se naučit hru zpaměti.. Hodně silný zážitek, za který může nejen autor a skvěle napsaná hra, ale přímo i toto konkrétní divadelní zpracování. ()
Reklama