Režie:
Todd FieldScénář:
Todd FieldKamera:
Florian HoffmeisterHudba:
Hildur GuðnadóttirHrají:
Cate Blanchett, Noémie Merlant, Mark Strong, Sydney Lemmon, Julian Glover, Nina Hoss, Sophie Kauer, Allan Corduner, Sam Douglas, Lucie Pohl, Murali Perumal (více)VOD (4)
Obsahy(2)
Dirigentka Lydia Tár je na absolutním tvůrčím vrcholu. Sedmým rokem diriguje prestižní německý orchestr, připravuje vydání knihy a uvedení Mahlerovy Páté symfonie, které má být vrcholem hudební sezóny. Lydia působí sebejistě, sebevědomě, dominantně a mocně. Pod touhle na první pohled pevnou maskou se však skrývá normální člověk, s obavami, nejistotami, touhami a potřebami. Zatímco s dirigentskou taktovkou v ruce si je Lydia jistá každým svým rozhodnutím, když opustí orchestřiště, ztrácí často pevnou půdu pod nohama. Někdy jen nepatrně, jindy však zcela fatálně. (Cinemart)
(více)Videa (4)
Recenze (176)
S týmto filmom som mal trochu problém. Cate Blanchet mám rád, ale jej komplikovanú postavu, ktorú vo filme hrá si obľúbi asi málokto. Ok, berte to ako pochvalu hereckého výkonu, ktorý je mimochodom oscarový. Film by som rozdelil do takých troch pomyselných rovín alebo skôr úrovní kvality. Prvá je dosť biedna. Vzhľadom na jej nesympatickú postavu a intelektuálne žvásty to pre mňa nebolo ľahké sledovanie. Po jej niekoľkominútovom interview pred publikom nebudete vedieť zopakovať ani dve vety. Ťahali sa ešte dlhé minúty a nevedel som sa naladiť, nepomohlo ani oživenie v podobe Niny Hoss. Už som to takmer vzdal, keď sa film preklopil do druhej tretiny kde konečne začíname vidieť záblesky nejakého črtajúceho príbehu a nastávajúcich problémov. Až v tretej tretine začínajú reálne problémy a divák konečne docení aj tú prvú "nudnú" tretinu, kde bolo treba ukázať jej nie príliš sympatickú a komplikovanú osobnosť. Či už bude film nominovaný na Oscara alebo nie, najskôr asi áno, nezaslúži si až takú pozornosť. Čo si však pozornosť určite zaslúži je výkon Cate Blanchet. Má obrovskú šancu Oscara získať a bude plne zaslúžený to mi verte. Kto neverí musí sa prehrýzť trochu ťažkým filmom Tár a presvedčiť sa sám... 60%. ()
Tár je dlouho popíraný pád. Tár je důkaz smrtelnosti samozvaných bohů. Je varovný křik ozývající se stále hlasitěji prasklinkami na jinak dokonalém mramoru. Nese neklid spánku, až mramor jednou pukne. Tár je nevyhnutelné stárnutí. Rozechvělé z drzého mládí, které se bez zájmu otočí zády v ty nejbolavější chvilky křehkého chtíče. Tár je pavučina co zradí toho, kdo ji spřádá. Tár je štěstí lovce, který v okamžiku posledního triumfu klopýtne. A lovná proklouzne mezi prsty jako příliš hebký samet. Tár je slepota a diktatura manického perfekcionismu a sobectví. Tár je posedlost hudbou a krásou; nenároková agapé, ale i egem pohlcené lakomství, nestřídmost a pýcha. Tár je prchavý pocit nekonečné síly a moci. Tár je prokletí zářivé hvězdy i její věčné zapomnění poté co vyhasne. __ Cate Blanchett je Tár. ()
V čase cancel culture, ktorá pripravuje ľudí o prácu a postavenie pre sebemenšie chyby minulosti a nás liberálov striela do vlastnej nohy viac, ako čokoľvek iné, je takýchto filmov treba viac. A kľudne aj kritickejších, tento vírus musíme vyhubiť, ešte než zmutuje (posledná trápnosť, ktorú som zaregistroval, boli útoky na nepo babies). Blanchettka klasicky výborná, ale na oscaroch asi budem fandiť Ane de Armas. ()
Hutná konverzačka s těžkotonážním příběhem, který s přibývající stopáží brutálně utahuje šrouby. Cate Blanchett je se svým performance geniální despotické umělkyně natolik přesvědčivá, až z toho v některých pasážích opravdu nepříjemně mrazí. Mrazivá a odtažitá je i formální stránka celého filmu včetně samotného způsobu vyprávění, kdy podání Todda Fielda v podstatě nedává moc šancí nějakým způsobem proniknout do psychiky hlavní postavy. Lze ji přinejmenším chápat, s nějakou hlubší mírou empatie je to o poznání složitější. Důležitou stránkou pro celý příběh je také výrazný symbolismus a mnohdy velmi náhle a nečekaně nepříjemné situace, kterým je ústřední hrdinka vystavována. Tár je divácky dost nepříjemný portrét člověka, který z absolutního vrcholu postupně padá níž a níž a vlastně s tím nic moc nemůže udělat. Některé linie tu zůstávají zcela záměrně nedořešené, což na konci vede ještě k většímu prohloubení pocitu nejistoty a nejednoznačnosti. Lydii je pak stejně těžké odsoudit jako s ní výrazněji sympatizovat. Ten největší direkt pak není uštědřen směrem k dnešní hyperkorektní #metoo době, protože největší facku nakonec dostane divák, potažmo konzument mainstreamových médií a sociálních sítí. Ve všech těch postfaktických významech a faktických motivech různých zájmových skupin je totiž takřka nemožné se vyznat. V něčem mi Lydia Tár připomněla Daniela Plainviewa, navíc tady se na pódiu jede taky až na krev. Burácivě znepokojivé tóny Hildur Guðnadóttir pak ještě umocňují syrovost i surovost celého příběhu. Kino nutné a ta skladba v závěrečných titulcích je naprosto epická. Jeden z filmů roku. [85%] ()
Skutečně unikátní záležitost svým pojetím. Jste vrženi prakticky do každodenního života mega úspěšné skladatelky Lydii Tár a bez většího vysvětlování se snažíte pochytit, jak její život funguje, jaké má vztahy a co to skrývá za tajemství. Tohle není herecký koncert ani orchestr, tohle je sólo Cate Blanchett na které společně s režii, scénářem a úžasným sound designem stojí celý film. Je to rozklad úspěšné osoby, který vás udržuje v zájmu právě díky jedinečné postavě Tár, která je silně fascinující na sledování. Člověk ji víc a víc chápe, poznává a časem i více opovrhuje, ale nikdy k ní neztratí empatie a sympatie. Je to záživná, zajímavá cesta, která vás naprosto uhrane a pohltí. Obsahující nespočet symbolizmů a motivů. Tohle stojí za to vidět na velkém plátně, už jen skrze tu práci se zvukem. Měl jsem pocit, jako bych byl pozván do života existující osoby a sledoval, jak si sama sobě kope hrob. Bomba! ()
Galerie (34)
Zajímavosti (14)
- Všetky scény hrania orchestru sú 100% reálne. Cate Blanchett v skutočnosti dirigovala drážďanský orchester. (Ninfa)
- Výkriky, ktoré Lydia (Cate Blanchett) počuje pri behaní v lese, sú hlasom Heather Donahue na konci filmu Blair Witch (1999). (Arsenal83)
- Marketing pred uvedením filmu bol ladený tak, aby film vyzeral ako tradičný životopisný film o skutočnej dirigentke. Ide však o fikciu. (Arsenal83)
Reklama