Režie:
Lukas DhontKamera:
Frank van den EedenHudba:
Valentin HadjadjHrají:
Eden Dambrine, Gustav De Waele, Émilie Dequenne, Léa Drucker, Igor van Dessel, Kevin Janssens, Hélène Theunissen, Pieter Piron, Cachou Kirsch (více)VOD (4)
Obsahy(1)
Léo a Rémi jsou si blízcí. Prožívají spolu chlapecká dobrodružství, sdílí spolu celý svět a skoro každý moment. Dostávají se ale do věku, kdy věcem začínáme dávat jména. Co mezi nimi vlastně je? Hluboké přátelství, nebo láska? Po bezstarostných prázdninách přicházejí školní dny a s nimi i všetečné otázky a ironické poznámky spolužáků. Rémi si jich zdánlivě nevšímá, ale pro Lea znamenají stále víc pochyb. Touží zapadnout do klukovského kolektivu. Drobné ústupky se sčítají a jedinečná blízkost mizí. Dětství končí, dospělost do dříve bezstarostného světa obou kamarádů vtrhne neúprosně. Talentovaný belgický režisér Lukas Dhont (Dívka) natočil unikátní a emocionálně silný portrét výjimečného svazku, který vyniká civilností, uměřeností, neobvyklou empatií a fenomenálními hereckými výkony debutantů Edena Dambrineho a Gustava De Waele. (Artcam Films)
(více)Recenze (99)
S citem natočený příběh, kterému stačí jen síla pohledu. Destruktivní, ale nádherné. ()
Film som si pozrel s tym že som čakal dramu o dospievaní a pubertálnych problémoch. Miesto toho som dostal tragicku baladu o troch dejstvách. Holt kto hrá blbé súťaže, vyhrá blbé ceny. Za blbé rozhodnutie sa platí, a hlavna postava zaplatila za svoje nefér spravanie voči svojmu kamaratovi svojou psychikou vysporiadaním sa pocitu, že to ty si to posral. A s tym pocitom bude žiť do staroby. Ma to svoj poučný charakter. Proste nebuďte davom ovplyvnitelné hovadá. To je celé. Na záver keby som vedel že to skončí tak ako to skončí, tak ten film ani nepozerám. Trochu ma to otravuje že všetko sa musí o filmoch s touto tematikou skončiť bud hromadnou strelbou na škole alebo sebavypnutím. Film však hodnotím uprimne, bolo to fakt dobre natočene, scénar bol aj cez tu tragediu dobrý, a herecké vykony pefektné na to že toto bola ich prvotina. Dufam že im to otvorí dvere do filmovej tvorby a uvidim ich hrať v rovnako kvalitnom filme. ()
Emocionálne veľmi silná, ale súčasne civilne a bez lopatistických dialogov natočená dráma o dospievaní. Krásna, kvetinová kamera a tiež chlapec v hlavnej úlohe je vynikajúci. Škoda, že sa príbeh nevenoval viac aj druhému chlapcovi a jeho pocitom, ktoré ho doviedli až ku krajnému riešeniu. Zvláštne je aj to, že nikto so spolužiakov a rodičov, vlastne nerieši prečo sa to stalo. Film sa koncentruje len na hlavného hrdinu a na jeho citové prežívanie viny a odpustenia. Záverečná scéna v lese ide až na doraz. 73 % ()
Konec bezstarostného dětství přichází s nástupem dvou 12letých chlapců na novou školu. Posměchy spolužáků vedou k děsivé tragédii. Otázka jestli mezi chlapci je pouze kamarádství nebo i láska zůstává nezodpovězena, ale to není důležité. Pomalu sledujeme jak jeden uvolněný kamínek může změnit celý život. Trauma, které v životech hlavních hrdinů zůstane už nikdo nevymaže, ani po konci filmu. Dramatický příběh je natočený s jistou dávkou lehkosti a přitom citu. Od prvního záběru mne film vtáhl svou energií do děje a nepustil do samého konce. Můj nejlepší film na MFF KV a třetí místo v divácké ceně 2022. ()
Celý film jsem obrečela, protože se v rodině taky udála podobná situace se smrtí. ()
Krásný film. ()
Nevěrohodný kýč. ()
Tohle silně emocionální a tragický drama o dvou třináctiletejch kamarádech z obce Wetteren (u města Gent, kde jsem kdysi byl i já) v Belgii zapůsobilo po téměř 26 letech na můj mozek, na mý srdce a na mý city stejně intenzívně jako snímek z roku 1996 „Spáči“ (Sleepers), kterej natočil oscarovej režisér Barry Levinson podle stejnojmennýho románu, a kterej měl v ČR svou premiéru 13. března 1997. Přiznám se, že v temnotě kina mi v těch několika vypjatejch a emočně náročnejch scénách tekly slzy po tváři. Nedaly se prostě zadržet, tak silnej film „Blízko“ (Close) skutečně je! Tenhhle film měl svou světovou premiéru na festivalu v Cannes 26. května 2022 a získal tam Velkou cenu (Grand Prix), čemuž se vůbec nedivím! V Český republice si úžasnej snímek „Blízko“ odbyl svou premiéru 7. července 2022 na Mezinárodním filmovým festivalu Karlovy Vary, kterej se konal ve dnech 1. 7. – 9. 7. 2022. Naprosto neuvěřitelný jsou herecký výkony obou hlavních protagonistů, kterými jsou Léo (ztvárnil ho kluk Eden Dambrine) a Rémi (klučina Gustav De Waele). Oproti většině (zejména americkejch) filmů, kde jsou podobný emocionální scény podbarvovány nějakou „dramatickou“ hudbou, nejčastěji smyčci, ve snímku „Blízko“ je v takových chvílích úplný, ale úplný ticho!!! A tohle TICHO mnohonásobně násobí účinek všech vypjatech citovejch scén ve filmu na diváka. Belgickej režisér a scénárista Lukas Dhont (nar. 11. 6. 1991 ve městě Gent) zřejmě moc dobře ovládá svý řemeslo a ví, jak danou scénu natočit tak, aby na divákovi zanechala co největší a dlouho trvající účinek. I když tragickej, přesto vynikající snímek! Všem ho doporučuju! Osobní poznámka: mezi hlavními hrdiny snímku (Léo a Rémi) skutečně nejde o homosexualitu, jak se někteří uživatelé tohoto serveru mylně domnívají, ale o skutečný přátelství mezi dvěma kluky. Vím to, protože jsem podobný přátelství na základní škole do našeho věku 14 let opravdu zažil s kamarádem Ivanem (bohužel již odešel do unitární kvantový dimenze). Byli jsme prostě naladěni na stejnou vlnovou délku. ()
Zdrcující drama o blízkém přátelství, předsudcích, odcizení a vyrovnávání se s tvrdou realitou. Zahráno s naprostou přirozeností, obzvláště ústřední mladou dvojicí. Vyprávění a vyjádření pocitů je založeno hlavně na detailních záběrech tváří postav ve spojení s pečlivě vystavěným sledem obrazových výjevů a vnitřních přirovnání. Po vizuální stránce je film hezky natočený a opravdu dobrá hudba jemně dokresluje jeho atmosféru. Těžké téma je citlivě zpracováno, přesvědčivě zahráno a filmu není téměř co vytknout. Intenzivní emoční zážitek. Podrobnější pohled (obsahuje spoilery): V tomto filmu nenajdete hlubokou zápletku, nýbrž se zejména snaží v divákovi vyvolávat emoce. Dějem je film docela plytký a lze jej rozdělit na dvě části. V první sledujeme prožívání dětství a klučičího přátelství, které přesahuje rámec běžného kamarádství, a to kvůli fyzické blízkosti obou kluků. V důsledku posměšků spolužáků se kluci odcizují. Léo Rémiho odstrkuje a dochází i k potyčce. Náhle cca v třetině filmu přecházíme do druhé části. Ačkoliv se Rémiho sebevražda může zpočátku zdát pro diváka jako málo uvěřitelná, můžeme poukázat na některé skutečnosti či dojmy k tomu směřující. Rémi byl zjevně senzibilní a odcizení s Léem bral velmi těžce. Nicméně to mohlo být i v důsledku platonické lásky k Léovi. Také zmíním scénu, kdy se kluci poperou a Rémi se následně zamkne v koupelně, což se nelíbí jeho matce. Můžeme z toho vyvodit její uvědomění toho, že si je Rémi schopný nějakým způsobem ublížit. V druhé části film zpomalí a v podstatě nám ukazuje důsledek Rémiho fatálního rozhodnutí vzít si život. Kontrast s první částí filmu, která vyobrazuje zejména prožívání blaha a radosti, je opravdu silný. Film nám servíruje dlouhé plačtivé scény, které sice mohly být více sestříhány, ale účinně přenáší pocity postav na diváka. Tohle film zvládá mistrovsky díky kameře a autentickému herectví. Na mě osobně však nejvíc zapůsobil závěr filmu, kde Léo nahlíží do vystěhovaného domu, následně sám běží rozkvetlým polem a po zastavení se teskně ohlédne zpět. Je to naprosto perfektní vyjádření toho, jak moc nám můžou chybět naši blízcí a jaká bez nich zůstává prázdnota. Pokud si ze života v sobě nesete podobný šrám, může vás tento film totálně emočně vyždímat. Nicméně bych uvítal, kdyby byla první část filmu delší a dala větší prostor pro popis vztahu mezi kluky, případně více ukázala vnímání z Rémiho pohledu a jeho motivaci k sebevraždě. Tím by se zážitek z filmu ještě umocnil. Každopádně se jedná o vynikající film, který v nás může zanechat silný emoční otisk, ale zároveň si z něj můžeme i něco odnést. ()
Melancholie, motýli v břiše, slzy v očích, zrychlený dech, to vše mi tento film přinesl. Close je totiž jako perfektně naladěná harfa, která hraje tklivou melodii při večeru plném hvězd. Film je nádherně barevně zpracovány a člověk se cítí jako by byl v něm. Přátelství a určitá láska mezi dvěma kluky je nepopsatelně roztomilá. Nevinnost mladí, naděje a touha, která se díky okolnostem dokáže proměnit v slzy, smutek a šedou. Jedná se o silný film s přesahem, který ale muže napsat sám život. ()
Jako dobře zahraný, tohleto melodrama. ()
Je umění s tak velkým citem natočit příběh ze života a duše mladých lidí. ()
Neznám belgickou kinematografii a ani pořádně mentalitu tamních obyvatel, ale pokud je většina společnosti takto uvědomělá, tak klobouk dolů. Silná témata s kapkou kontroverze, na která českou optikou musím vejrat jak zjara. Film je víceméně složen ze dvou odlišných částí, jak dějově, tak emocionálně a tempově, což mě dost rozhodilo a ke konci jsem už skoro usínal. Navíc chválím herecké výkony. ()
Eden hraje Lea bravúrne! Nemusí povedať ani jedno slovo a vieme, čo prežíva. Bravo. ()
Každý čekal nějakou gay zápletku, roztržku mezi kamarády a následné usmíření. Ve filmu je tolik krásných otazníků, které nemají potřebu odpovědi. Film je krásný, je poetický, je prostě o životě. Na nic si nehraje, i když je vlastně hrozně smutný. Čekal jsem, že Rémi nic takového neudělá, že tu pro Léa pořád bude. Ale ono ne. I tak se mi film velmi líbil! ()
Reklama