![všechny plakáty](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w140/files/images/film/posters/000/007/7924_1dd5bf.jpg)
Režie:
Rangel ValčanovKamera:
Andrej BarlaHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Jiřina Třebická, Josef Abrhám, Jiří Krampol, Gustav Nezval, David d'Urso, Franco Maiorano, Jana Krupičková, Zdena Bittlová, Nina Divíšková, Jiří Hrzán (více)Obsahy(1)
Vyhlídky na mezinárodní filmovou kariéru mohou být ošidné: herečka, která vystupuje v úspěšné divadelní inscenaci, dostane nabídku od italského režiséra na velkou filmovou roli. Hrdinka se rozhoduje, že opustí dosavadní jistoty, že se vrhne do víru lákavé příležitosti. Jenže nepočítá s tím, že ne každé očekávání se skutečně naplní podle ideálních představ... Bulharský režisér Rangel Valčanov se sice zahleděl na náročné téma, avšak zpracování zůstává silně nemotorné, na film se vcelku právem téměř zapomnělo. (Lexikon českého filmu)
(více)Recenze (11)
Abrhám (výtvarně nesmírně zajímavě nasnímaný) tu převzal postavu, které ve filmu (u Schorma) do té doby spíš hrál Kačer a Třebická podobné od Brejchové. Zločin a trest v úvodu excelentní, pokračování divadla v civilu (ovšem s tím, že postavy do značné míry hrály samy sebe, proto i křestní jména stejná pro herce a postavy, stejně Abrhám na konci se setkávající s reálným Vlastimilem Brodským) funguje. K plnému počtu mi jen mírně nesedělo, že Třebická vytvářela poněkud odstup od sebe, který určitě fungoval v jí hraných divadelních hrách, k civilismu třeba takového Gustava Nezvala (který tu jako překladatel z italštiny vytvářel dalšího jejího partnera) ani potlačované výbušnosti (vypadající jako civilita a nebojovnost) Abrháma jakoby nepatřící. ()
Na kraji sedmdesátých let se Rangel Valčanov pokusil osvěžit českou kinematografii, přešlapující krok od normalizačního zvrácení, závanem italského ducha (přelomu padesátých a šedesátých let). Jeho úsilí rozeznít v kulisách posrpnové Prahy ozvěnu antonioniovského či felliniovského dramatu osamělé duše v prázdném světě nebylo úspěšné. Zůstalo u citlivě vystiženého mikrokosmu a skvěle evokativní hudby Zdeňka Lišky, leč zbytek (a tedy to podstatné) - studie odcizení "na hereckém materiálu", divadelně artikulovaná a nedůvtipně aktualizovaná civilními prvky (např. pojmenováním postav skutečnými jmény herců) - mi přišel poněkud nepůvodní, opsaný od slavných vzorů. Největším zážitkem z celého filmu tak pro mě zůstává úvodní entrée: finále Schormovy divadelní inscenace Zločinu a trestu z Činoherního klubu (leč domnívám se, že Raskolnikova nehrál Abrhám, ale Kačer). A tak najednou pozbývá smyslu mluvit o Šanci a nezbývá než znovu litovat, kolik skvělých divadelních představení zůstalo filmově nezdokumentováno... Trochu zbytečně... ()
Pro mě po dlouhé době objev v "českém" kině"! Překrásný Liška - až v závěru vyjde najevo, co je to za odrhovačku-). Abrhám pro mě zcela zastíněn Třebickou, tohle byla její životní role, přebilo mi to i Ohlédnutí, nechápu, proč nebyla obsazovaná do hlavních úloh. Jestli byla česká Masina bez Felliniho, je tenhle film přesně o tom. Rozhodně bych neřekl, že je zpracování silně nemotorné, byly tam snad dvě nemotorné scény - na začátku když vrací inspicientka ztracené boty a pak v noci u autohavárie. Ale to snadno překousnu - naopak bylo to hodně zajímavě snímané, celé dost tíživé, vypovídající o době. A ke všemu o hercích, kteří potřebují úspěch a publikum i v soukromí - k rarohově výtce Třebické zbývá dodat, že právě tenhle "odstup od sebe" je prokletím herecké rasy. ()
Ani po 20 minutách mě film nezaujal... ()
Většinu herců z tohoto filmu bylo vidět v daleko lepších a lépe zahraných rolích. Zajímavější (z dokumentárního hlediska) je jen část filmu odehrávající se v tehdejším Činoherním klubu, kde se mihne dost herců tehdejšího obsazení.... ()
Podivný snímek, podivná atmosféra, podivně nepřesvědčivá psychologie obou hlavních protagonistů, podivné repliky závěrečného dialogu, jenž se táhne takřka přes celou poslední třetinu filmu. Jen hudba Zdeňka Lišky je jako vždy skvělá: průzračná a oslňující... (Ta zasluhuje absolutorium! *****) ()
V titulcích filmu uvedeno: rok výroby 1970. ()
Československý psychologický film o konci milostného vztahu mezi dvěma divadelními herci. Název snímku též napovídá, že příběh vypráví také o možnosti stárnoucí herečky Jiřiny natočit v Itálii film a nastartovat tak svou kariéru. Zřejmě z důvodu větší autentičnosti byly ponechány hercům jejich skutečná jména, a tak můžeme sledovat zoufalé počínaní J. Abrháma, toužícího získat zpět svoji vyvolenou J. Třebickou. Porovnáme-li její herecké umění například s podobně laděným Mášovým snímkem Ohlédnutí, kde zanechala velmi nevýrazný výkon, zde je tato dáma skutečně Abrhámovi vyrovnanou hereckou partnerkou. Počátek snímku se odehrává v divadle, kde můžeme sledovat i ostatní herecké kolegy, včetně mých oblíbených V. Kotvy a J. Hrzána. Po krachu s nabídkou italského režiséra se psychologický rozbor hlavních postav rozjede naplno a my můžeme sledovat veledlouhý komorní rozhovor dvou milenců před rozchodem v jejich bytě, jenž trvá neuvěřitelných 30 minut. Tato scéna, v níž každá strana vidí pouze svoji pravdu a původně nesmrtelná láska je v nenávratnu, je nesmírně emotivně silná a zrovna v této scéně předvádí oba herci obdivuhodné výkony. Šance bulharského režiséra R. Valčanova je zajímavé psychologické dílo zaměřené na kritické životní situace, bohužel ze snímku lze vypozorovat jistou nevyrovnanost, závěr také jaksi nesplnil očekávání a tak navzdory Abrhámovu agresivnímu a drsnému výrazu hodnotím pouze průměrně. ()
Celkově slabší, hlavně režijně a bohužel i herecky. I když J.Abrahám a J.Třebická se snaží, působí jejich role a celý film dost nepřesvědčivě. ()
Sáhodlouhý dialog, plus před tím sáhodlouhé jednání. Byla by to možná dobrá rozhlasová hra. Ještě že mám ten rychlo posun. Chtěl jsem to vidět jen kvůli panu Hrzánovi. Bohužel tam byl jen krátce. ()
V pražských kinech se promítal od 3.6.1971 (Světozor) ()
Reklama