Režie:
Andreas KleinertScénář:
Karl Heinz KäferHudba:
Andreas HogeHrají:
Götz George, Klaus J. Behrendt, Ulrike Krumbiegel, Sergej Moya, Christine Schorn, Nicholas Bodeux, Marcus Kaloff, Cornelia Schmaus, Kristina Walter (více)Obsahy(1)
Německý film s Götzem Georgem v hlavní roli si odnesl řadu prestižních cen, např. Bavorskou televizní cenu pro hlavního představitele či cenu Emmy za nejlepší televizní film roku. Vypráví příběh, který může jednoho dne potkat každou docela obyčejnou rodinu. Jochen a Anja obětovali vše, aby dokončili stavbu svého domu, do kterého se nyní mají nastěhovat s dospívajícím synem Oliverem. V domě se najde místo i pro Jochenova ovdovělého otce Richarda, přestože se Jochen i na prahu čtyřicítky těžko smiřuje s otcovou autoritaivní povahou. Jenže otec už není tím, čím býval. Diagnóza je neúprosná a celá rodina tuší, že se Richard neobejde bez jejich každodenní péče a pomoci. Snacha kupodivu projevuje více osobní statečnosti než vlastní syn. Nemoc, postupně zasahující do všech složek osobnosti, se stává zároveň neúprosným katalyzátorem rodinných vztahů. Jednoho dne však Jochen s Anjou najdou dveře svého domu dokořán... Svou životní roli muže, jenž ztrácí sám sebe, zde ztvárnil Goetz George, dobře známý divákům z role komisaře Schimanského. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (11)
Gotz George používá při ztvárnění nemocného starce, jenž postupně ztrácí všechny možné vzpomínky, překvapivě podobné mimické a výrazové prostředky jako v příbězích Schimanského, který právě něco šokujícího zjistil a dává si dvě a dvě dohromady. Jenže ono to kupodivu působí vcelku přesvědčivě a film si může dovolit z jeho hraní plně těžit. Navíc podobně jako při postavě Mengeleho, bylo pro publikum velmi lákavé vidět starého dobrého Schimiho v roli až tristně odlišné a naprosto nekorespondující s představou vnímání jeho obvyklého hrdiny. Celkově se jedná o kvalitní zpodobnění starého a několikrát ztvárněného traumatu kdy hrdina ztrácí kontakt s realitou a rodina kontakt s jeho starým Já. 80% ()
Smutný film o smutných věcech lidských. Výborné zpracování osudů rodiny starající se o starého nemocného otce, natočené bez zbytečných klišé a emocí, o to však opravdověji a se skvělými hereckými výkony. Poutavý a poučný film pro dospělé... ()
Nevím, jestli je to nepovedeným dabingem, otravným německým lookem nebo je film opravdu tak prázdný. Nechal jsem se zlákat množstvím uvedených cen, které film obdržel, ale naletěl jsem. Silně podprůměrná záležitost s nulovými herci, kde i oblíbený a opěvovaný Götz George jen šaškuje a přehrává. ()
Velmi emotiví a smutný snímek o nezastavitelné nemoci. Mám ráda filmy bez happy endu, protože právě takový život je. Režijní výkon byl průměrný, avšak to co zvedá kvalitu toho filmu je příběh. Myslím si, že postavy byly po psychické stránce velmi dobře vykresleny a herecké výkony taky nebyly špatné. Tématem je Můj otec velmi podobný filmům Iris/Příběh jedné ženy a Píseň pro Martina. ()
Možná to bude trochu divný komentář, ale nemůžu si pomoct. Film Můj otec jsem viděl poměrně nedávno (květen 2006, dnes je srpen 2006) na ČT2. Přesto si skoro vůbec nemůžu vzpomenout o čem to bylo. Jenom si mlhavě vzpomínám, že tam chodil nějaký divný pán a pořád chtěl řídit autobus a jeho syn se o něj nechtěl starat. Takhle nějak má podle mě vypadat zbytečný film. ()
Reklama