Režie:
Hiroši InagakiKamera:
Kazuo YamadaHudba:
Akira IfukubeHrají:
Akira Kubo, Toširó Mifune, Micuko Kusabue, Jošiko Kuga, Juriko Hoši, Jošio Inaba, Makoto Sató, Jósuke Nacuki, Kumi Mizuno, Džótaró Togami, Akihiko Hirata (více)Recenze (6)
Leto roku 1615. Kedysi vládnúci rod Tojotomi je definitívne zničený. Hlava rodu, Hidejori Tojotomi pácha samovraždu a nedobytné sídlo rodu, hrad Ósaka je v plameňoch... Preživší samuraji utekajú každý svojou cestou. Nie všetci to ale zvládajú... Niekto zošalie a stáva sa neho pouličný vrah, niekto chce spáchať samovraždu, niekto to chce využiť a tajne začne pracovať pre nepriateľa na odstraňovaní zvyškov po Tojotomi a niektorý sa prispôsobia novej mierovej dobe a menia sa na obchodníkov. Príbeh sleduje viacero postáv, hlavnou však je samuraj Džubej, ktorého vyruší pri páchaní samovraždy žena, ktorá uteká v náručí s posledným členom rodiny, malým chlapcom. Vo filme však sledujeme osudy viacerých postáv preživších a preto je hlavná postava dosť nevýrazná a celkovo kopec postáv a vedľajších línií príbehu značne komplikuje už tak dosť rozháraný dej. Pred týmto filmom režíroval Hiroši Inagaki historickú fresku Osaka jo monogatari (1961) , na ktorú tak trochu tento film nadväzuje tým, že zatiaľ čo Osaka jo monogatari končí uprostred vojny 16.januára 1615, Shikonmado (1964) začína už úplným zničením Ósackého hradu 5. júna 1615. Z filmu Osaka jo monogatari použil aj rovnaké scény v úvode (hlavne nákladné vojnové scény sú úplne identické). Škoda prekombinovaného deja a nie príliš presvedčivých šermiarskych súbojov (v tejto dobe ich Japonci už dokázali nakrútiť lepšie) ale celkové vyznenie filmu je dosť monumentálne a príbeh (hoci nemá ten správny ťah) je tiež zvládnutý dobre. ()
Ackoli ma film zajimavou zapletku jde o podivanou opravdu nesourodou. Vizualne je tez skvely, ale co naplat, kdyz scenar laviruje od tematu k tematu, skoda - potencial tady byl a mnohe nacrtnute motivy a epizody me rozhodne zaujali. ()
Krajina sa zmieta vo vojne. Porazení z hradu Ósaka sa roztrúsia po krajine a ich osudy sa menia. Zo samurajov sa stávajú roninovia poprípade gauneri, zo žien prostitútky, aby dokázali prežiť. Snímok sleduje mnoho postáv, čím sa stáva dosť nesúrodým a vyžaduje veľkú divákovú pozornosť. Navzdory tejto roztieštenosti však ponúka svižný dej plný zvratov, súbojov, osobných tragédií a prekvapivé záverečné finále. ()
Koukalo se na to dobře, nicméně je to poněkud překombinované. Hlavní hrdina je trošku nevýrazný, ale zase to kompenzuje Mifune, který sice příliš prostoru nedostává, avšak kdykoli se objeví a vykoukne zpod košíku, co nosí celou dobu na hlavě, ztluče všechny jakýmsi podivným bucharem a to se počítá:). Oproti jiným chambarám tato nezanechá tak silný dojem, ale dívat se na ni dá a místy je vysloveně vtipná. ()
Na začiatok musím povedať, že film obsahuje priveľa postáv (hlavných je 8-9) a hlavne zo začiatku sa v tej spleti sub-príbehov divák slabo orientuje. Zapletka je tiež trochu kostrbatá. Čiastočne je nahradzovaná množstvom súbojov, ktoré by som však zaradil skôr k priemeru, niektoré dokonca aj nižšie - ich choreografia je ok, ale tá logika akcie a reakcie často viazne. Výber hercov je však spravený veľmi dobre - vedľa charizmatických hrdinov i zlosynov sa tu preplieta pár pekných Japoniek. Záver s víchricou/tornádom si je treba radšej odmyslieť, toto bol od strany tvorcov krok vedľa. ()
Po porážce obležených v Ósace se snaží několik přeživších doručit bezpečně mladého prince....Chambara končí velikou vichřicí. ()
Reklama