Režie:
Alice WinocourScénář:
Alice WinocourKamera:
Stéphane FontaineHrají:
Virginie Efira, Benoît Magimel, Grégoire Colin, Maya Sansa, Amadou Mbow, Nastya Golubeva Carax, Anne-Lise Heimburger, Sofia Lesaffre, Zakariya Gouram (více)Obsahy(1)
Jedného jeseného večera sa Mia stala jednou z obetí teroristického útoku na parížske bistro. Ani po troch mesiacoch sa sa nedokáže vrátiť k normálnemu životu a z osudného večera si pamätá len útržky, z ktorých sa snaží poskladať ucelený obraz udalosti. Musí získať späť svoje spomienky, aby mohla začať znovu žiť. (RTVS)
Videa (3)
Recenze (19)
Tento film veľmi dobre ukazuje, čo sa stane po udalosti, ako je tá z novembra 2015 v Paríži: život jednoducho nemôže byť rovnaký ako bol po teroristických útokoch. Tí, čo prežili, sú prenasledovaní tým, čo zažili, a cítia sa hlboko spojení s ostatnými ľuďmi, ktorí prežili, mnohí z nich cítia nutkanie znovu navštíviť bistro, kde sa to stalo, a pochopiť, čo sa stalo. Táto skúsenosť je pre niekoho taká hlboká, intímna a posúvajúca, že v podstate vytvára novú rodinu, pozostalých, na úkor existujúcich vzťahov. Hlavná postava sa pristihne, že sa snaží rozpamätať, čo sa stalo, čiastočne preto, že je obvinená z toho, že sa v momente útoku zavrela na záchode a odoprela úkryt ostatným, ale aj čiastočne preto, že sa nemôže s priateľom pohnúť ďalej. Medzi traumou, posttraumatickou stresovou poruchou (vykreslená veľmi pútavým spôsobom) a jej snahou poskladať veci dokopy, objavíme aj nádej a ľudské spojenie, a toto je jeden z tých filmov, kde postavenie nevery funguje. Musím ešte pochváliť réžiu a hlavne scénu pred útokom a prebiehajúci útok, tieto scény sú natočené s naliehavosťou a dusnou atmosférou. 7,5/10 ()
Vždy ma rozčuľovalo, že pri násilných trestných činoch sa pozornosť médií aj ich konzumentov sústreďovala výlučne na páchateľov a obete ostávali mimo záujmu. Preto som bol príjemne prekvapený takmer neznámym filmom, v ktorom je to inak. Ocenil som množstvo momentov z psychiky obetí, o ktorých som nemal ani tušenia. Až dodatočne som si všimol, že film nakrútila žena, čo vysvetľuje s akou vnímavosťou a citlivosťou to urobila. Jediným mínusom ostáva, že kdejakú kravinu si pozrú desaťtisíce a tento film hodnotím ako 21. užívateľ a komentujem ako tretí. ()
„Som jeho manželka a vieme, že to nikdy neprekonáme. Vy ste jediná, s ktorou o tom vie rozprávať.“ __ Alice Winocour má cit pre spoločenské filmy a je vidieť, že má odvahu ísť aj do neľahkých tém. Revoir Paris zachytáva kalváriu ženy (menom Mia) v strednom veku, ktorá s niekoľkými ďalšími ľuďmi prežila teroristické útoky v Paríži z roku 2015. Režisérka sa schválne nevenuje k detailnejšiemu zachyteniu útoku v reštaurácii, všetko prebehne v rámci pár sekúnd a v neskorších častiach príbehu sa objaví len zopár snímok vo forme flashbacku. Mia pátra po svojich spomienkach, objaví komunitu obetí, kde sa snažia jeden druhému prekonať prežitú tragédiu (jedným z najsilnejších momentov je priznanie vdovy o tom, čo spravila // prípadne scéna v múzeu pri „dlhej“ maľbe). Režisérka medzi inými ukáže niečo aj z toho Paríža, ktorú nepoznáme (prípadne poznáme, len sa snažíme na o tom mať nemať vedomie) – nič nie je čierne a biele. P.S.: To, že Virginie Efira je opäť tlmočníčkou ako v (nedávnom) filme Madeleine Collins, je pravdepodobne len náhoda. Osobné hodnotenie: 80% (****) ()
Scenáristka a režisérka Alice Winocour ve svém filmu velmi citlivě zpracovala téma terorismu z pohledu traumatizovaných obětí útoku. Až tak, že to člověka vezme za srdce a s blížícím se koncem možná i rozpláče. Vůbec si nedovedu představit, co bych dělala a jak bych se zachovala já, kdybych se ocitla v podobné situaci jako hlavní hrdinka. Každopádně Benoîtu Magimelovi bych asi taky neodolala a s chutí podlehla jeho šarmu. (75%) ()
Samotný atentát je vyřešen za pár minut, přesto mu napětí, ani více času nechybí. Jde především o pozdější skládání střípků, stále se opakující myšlenky a hledání odpovědí na několik otázek. Odpovědí, jenž by mohly pomoci v boji s posttraumatickou poruchou, kterou Alice Winocour dokáže podat stejně dobře, jako Virginie Efira v hlavní roli. Překvapilo mě, že zrovna opakovaný pobyt na místě může být ku prospěchu, ale minimálně ve vzpomenutí si to smysl dává. Mia tu však nenalézá pouze pochopení, ale i osočení. Pozdější přiznání je jednou z nejlepších scén, stejně jako to v soukromém životě, které na vzniklou situaci hází úplně jiné světlo a někdo má jistě nad čím přemýšlet. ()
Galerie (10)
Zajímavosti (5)
- Herečka Virginie Efira sa na film pripravila tak, že sa išla poradiť s psychiatrom so špecializáciou na traumu. Vysvetľuje, že pre svoju rolu musela „pochopiť, aká je táto forma disociácie, ktorú môžete mať sami so sebou. Čo je to tá myšlienka, že už naozaj nepatríš do sveta.” (Arsenal83)
- Za námetom na film je osobná skúsenosť režisérky a scenáristky Alice Winocour. Počas útokov v Bataclane bol v nebezpečenstve je brat. V tom čase s ním komunikovala cez SMS, pričom ju žiadal, aby mu nepísala, „pretože to miesto obsadili teroristi“. Režisérka potom svoj scenár naplnila vlastnými spomienkami na túto noc, ale aj diskusiami, ktoré mala so svojím bratom. Okrem toho sa stretla s psychiatrami a obeťami, aby lepšie prehĺbila scenár. (Arsenal83)
- Oblečenie postavy Mii (Virginie Efira) - jej motorkárska kombinéza - má symbolizovať akoby brnenie, ochranu. Má to evokovať silného človeka, ktorého hrozné udalosti nezlomili. (Arsenal83)
Reklama