Režie:
Petter NæssKamera:
Marius Johansen HansenHudba:
Aslak HartbergHrají:
Trond Fausa, Marian Saastad Ottesen, Henrik Mestad, Anna Gutto, Sten Ljunggren, Trond Brænne, Ingar Helge Gimle, Louise Monot, Peter Stormare (více)Obsahy(1)
Romantická komedie o muži, jehož život je zcela ovládán ženou. Marianne je sice roztomilá a zábavná, ale její reakce jsou často nevypočitatelné. Její vztah s Trondem rychle přechází ze zamilovanosti do lhostejnosti či úplného nepochopení a pak zase zpět. Trond nachází své útočiště v bazénu, kam se chodí vzpamatovávat z těchto rychlých změn. Přitom tuší, že by jeho život byl spokojenější bez Marianne. Je do ní ale natolik zamilovaný, že ji nedokáže opustit... Sytě barevný a vizuálně poutavý příběh, natočený podle literární předlohy, zobrazuje vztah dvou naprosto odlišných lidí. Film je plný nečekaných zvratů i komických momentů. Velice působivě je zde snímáno prostředí, ať už pařížský Montmartre nebo divoká norská příroda. (Febiofest)
(více)Videa (1)
Recenze (41)
Klasická festivalová/klubová záležitost, uchopená typickým skandinávským způsobem - trochu šílená, zvláštně vtipná a mající specifické kouzlo, které se dá těžko pojmenovat. Domnívám se, že každý si ve filmu může najít svoje, ať už sledovat paralely na vlastní vztah, nebo se jen bavit (poměrně rozvětveným) dějem. Ani komedie, ani romantická, přesto kompaktní a fungující. 70% [přehlídka Filmový Erlend Loe, Evald, 2015] ()
Seveřané obecně se tak nějak dobře pozorují, jako pokusná morčata, proto také závěry mých laboratorních prací jindy nešetří chválou na způsob jejich života, tentokrát se však autor nechtě inspiroval epizodou s obrazem, která ve filmu proběhla, a stejně jako postava na něm vyvedená, i on se pokusil chytit něco velkého něčím malým... Snímek se snaží o patrně vtipnou ukázku případu, kdy žena vpadne muži do života jen proto, aby ho z něj postupně vystrkala, ale činí tak, až na celkem povedenou kameru a příjemnou hudbu, vysoce otravným způsobem, kterému neuleví ani pohled na úděsnou Marianne a tumpachového Tronda, naopak... normálně jsem si musela brát oddechový čas, abych se dobrala konce :-( ()
Uchvácen ženou naprosto vystihuje podstatu filmu, který pojednává o životě jednoho průměrného zoufalce, který se většinou nechá vláčet okolnostmi, ale občas se i odhodlá k nějakému zoufalému činu. Do "profláknuté" romantické komedie má tato skutečně hodně daleko. Ani to není moc komedie, ani romantika, ale kam jinam to zařadit...Film z reálného života podaný neobvyklou formou plnou skvělých imaginací.Originální film. ()
Milostná (sexy) komedie vyprávějící příběh ze začátku submisivního muže, jehož život není nikterak komplexní. Už samotný start s pomalu přibližující se kamerou na hlavního protagonistu sedícím v křesle a pojídajícím pizzu v tričku s nápisem "HARMONY" za doprovodu idylické hudby, přerušený "věčně mluvící" zrzkou Marianne vám dává tušit, v jakém duchu se film bude odvíjet. Frekvence Marianneních návštěv začne narůstat a jeho život se tak začne přetvářet. Jelikož on však není žena, která by si o tom jednoduše promluvila, ustoupí raději do pozadí a začne chodit plavat, kde mimochodem potká Glenna (Peter Stormare) s jehož spolusaunovníky vše řádně proberou a poradí mu, co by měl dělat. To jest začátek jejich vztahu (nevztahu) pod taktovkou Marianneních náladových požadavků a kontrole nad ním i vším, co společně dělají. Když ho vyhodí z práce, rozhodnou se cestovat po Evropě a skončí až v Paříži a dále na venkovském hradě. Výlet se ale nevybarví tak, jak by si oba přáli a přes několik zvratů vám město lásky napoví, jak vše asi dopadne. Nutno podotknout, že mě Marianne svým vzhledem vůbec nezaujala, přisla mi dost nesympatická a ani její psychická stránka osobnosti zde není vyobrazena do větší hloubky. Co mě zaujalo byla především nádherná norská scenérie a technická koncepce scén prokládaných symbolickými prvky prostupujících realitou. (7/10) ()
Ani romantika, ani komedie, spíš úsměvný příběh ze života neprůbojného člověka, který svoji samotu vyměnil za náhražku štěstí. Zpočátku se film tvářil jako tuctové severské drama, ale postupně chytl takovou zvláštní poetiku, vtáhl mě a už nepustil. Může za to především hlavní postava která je sympatická až za roh. Bezejmenný hrdina působí dojmem ušlápnutého nekňuby, který se musí nechat vést ve všech rozhodnutích, byť i těch nejjednodušších. Ubíhajícím dějem a tím, jak se profilovala postava Marianne, se můj vztah k němu začal měnit, a nakonec jsem mu začal nepokrytě fandit. Naštěstí vztah obou nejde podle tradičního schématu a ještě je o čem vyprávět. A režisér tak činí s velkou originalitou a svěžestí. Přímo hýří nápady a scény plné symbolických obrazů jsou perfektní. A nakonec to dopadlo nejlíp jak mohlo. Top 10 za rok 2007. ()
Reklama