Scénář:
Džin TanakaKamera:
Takafumi KuwanoHudba:
Takuró IgaHrají:
Rie Takahaši, Takeo Ócuka, Tomojo Takajanagi, Jumi Učijama, Kento Itó, Jurie Igoma, Megumi Han, Manaka Iwami, Rumi Ókubo, Lynn, Acuši Tamaru, Hisao Egawa (více)Série(2) / Epizody(24)
Obsahy(1)
Přemýšleli jste někdy nad tím, jaké by to bylo narodit se jako dítě celebrity? Jaké by to bylo, mít od narození ty správné známosti a vzhled, mít vstupenku do světa showbyznysu od úplného začátku...
Goro pracuje jako doktor-gynekolog v nemocnici kdesi na japonském venkově. Kvůli jedné pacientce, s níž se v nemocnici seznámil, je už několik let velkým fanouškem okouzlující vycházející hvězdičky Ai Hoshino, zpěvačky v doposud nepříliš známé J-pop idol skupině B-Komachi. Jednoho dne do nemocnice dorazí neznámá šestnáctiletá těhotná dívka. Poté, co odhalí svou tvář, Goro s velkým překvapením zjišťuje, že je to právě Ai, kterou tak obdivuje.
Jakožto součást striktních pravidel, které musí v zábavném průmyslu idol zpěváci a zpěvačky dodržovat víc než kdokoliv jiný, je pro mladinkou zpěvačku nemyslitelné, aby se kdokoliv z kolegů, médií či fanoušků tento fakt dozvěděl. Jelikož se rozhodne, že o dvojčata, které se jí mají narodit, nechce přijít, chce v této zapadlé nemocnici zůstat v utajení až do porodu pod záminkou zdravotních problémů. Lze však něco takového opravdu utajit? Jak daleko jsou schopni někteří lidé ve své sobecké lásce k celebritám dojít? A co všechno se skrývá pod mnoha maskami, které na sobě zábavný průmysl má? Vítejte v nelítostném světě, kde se vytváří zářivá fikce.
(TheDarKnig)
Recenze uživatele TheDarKnig k tomuto seriálu (7)
Oši no ko (2023)
Season 1 (2023) (S01)
Aka Akasaka ftw (již podruhé). Poprvé jen tak v pauzách mezi usilováním o vítězství v různých Apex Legends turnajích napsal jednu z nejlepších, nejzábavnějších, nejkreativnějších a emočně nejdramatičtějších romantických komedií naší generace Kaguya-sama: Love is War (která je, když si člověk odmyslí všechnu tu nadsázku, v podání váhavého zkoumání sebe a ostatních, objevování romantických pocitů a sexuality, bolístek, těžkostí, pochyb a psychických nejistot a bloků během dospívání až překvapivě hodně uvěřitelná a realistická). Tahle manga následně dostala po všech stránkách brilantní adaptaci, která veškeré její jedinečné komediální i emoční kvality zdůraznila a mnohdy i vylepšila díky mistrům animátorům ze studia A-1 a perfektně zvoleným VAs. Ještě než ale Akasaka vůbec dopsal své první veledílo, začal pracovat na dalším klenotu, jiném, mnohem vážnějším, temnějším a do velmi skutečného světa zasazeném pokusu o idol mangu, kterou nazval příznačně víceznačně "Oshi no Ko" ( viz lingvistické okénko v závěru komentáře). Ptáte se jak jeden mangaka zvládal psát dvě mangy týdně (a nejen zvládal, stále zvládá, protože i když Kaguya skončila, Akasaka si jako věčný workoholik příliš dlouhou pauzu nedal a momentálně píše již třetí, mimochodem znovu docela originálně pojatou romantickou mangu Renai Daikou - Love Agency), přičemž zároveň se oddával docela často hraní kompetitivních videoher? Nu, existují věci mezi nebem a zemí, na které nejsou úplně uspokojivé odpovědi. Nicméně v případě Oshi no Ko Akasakovi pomáhá Mengo Yokoyari, zábavně zapálená fanynka Chainsaw Mana a toho času autorka proslavená... ehm svým způsobem taktéž docela unikátním pojetím romantické mangy, která se jmenuje Kuzu no Honkai - Scum's Wish, která byla ovšem mnohem méně komická a mnohem více kontroverzní a rozporuplně přijatá vzhledem k zvoleným tématům např. zakázané lásky. Do jaké míry ovlivňuje Mengo samotný příběh Oshi no Ko si jistý nejsem (ale začínám mít v poslední době určitá podezření), každopádně její hlavní úkol v této spolupráci dvou velmi zajímavých tvůrců je kresba, díky čemuž má Akasaka stále dostatek času na... Apex Legends a pravděpodobně mezi turnaji a začátky nových sezon i na soulslike hry. Na rozdíl od Kaguyi, která začne na první pohled jako sice konceptuálně ihned značně nápaditá, ale jinak docela dějově epizodická, roztříštěná a zábavností fluktuující a chvíli trvá než se kvalita postav a příběhu začne projevovat výrazněji (i když mě osobně ten způsob podání humoru a epizodek ze života výrazných postaviček studentské rady sednul opravdu velmi téměř ihned a to ostatní jsem pak bral už jen jako příjemný bonus - na druhou stranu uznávám, že kdyby tam nikdy nic dalšího nebylo a děj by zůstal u nekonečné jakkoliv zábavné zákopové války bez jakéhokoliv pohybu, koncept a s ním spojené postavy by se dříve nebo později nutně omrzely), Oshi no Ko, jak vzhledem k autorovu posunu k jinému žánrovému mixu, tak vzhledem k celkové struktuře příběhu, do uceleného, vrstevnatého dramatického vyprávění naskočí prakticky okamžitě a čtenáře/diváka do svého světa vtáhne a příjemně i nepříjemně vyčerpaného vyhodí ven až na konci. I tady Akasaka znovu ukázal svůj cit pro psaní s přesahem dokonce do jakési meta roviny. V rámci tvorby díla ze světa showbizu a jeho zákulisí si myslím, že mangu vytvářel přesně tak, aby se dala co nejjednodušeji a nejpraktičtěji převést do dalších médií, o čem mimo jiné sám v příběhu taktéž vypráví. Ale musím pochválit i samotné studio Sentai, které nejenže vystihlo výborně barevnou paletu, zdůrazňující kontrast mezi třpytem a temnotou průmyslu, zvládlo najmout ty nejlépe sedící VAs, aby mohli být všichni Akasakovy půvabní, sympatičtí a komplexní hrdinové a hrdinky představeni světu v celé své kráse, ale navíc nepodcenili dramaturgii, režii ani správné uchopení jednotlivých dramatických oblouků postav. První sezona tak začala rovnou "celovečerním" filmem, v kterém jsme se dozvěděli během hodiny, plné divných, zcela nečekaných událostí, rodičovské (ne)lásky, prvních krůčků v dravém světě zábavného průmyslu i nervy a emoce drásajících momentů celý koncept příběhu a zároveň motivy všech účinkujících, díky čemuž bylo okamžitě zaháčkováno mnohem více lidí než kdyby se muselo na dokončení prologu příběhu čekat několik týdnů. A byla ukončena v zářivém hvězdném stylu té tradiční krásné strany idol anime/kariéry, kterou vidíme my diváci obvykle, což neironicky podtrhlo závěr první části linky příběhu jednoho ze sourozenců (Ruby) a zároveň vlastně ironicky zvýraznilo odvrácenou stranu pod tím vším pozlátkem, v které se pohybuje druhý ze sourozenců (Aqua). Aqua, který se pomalu psychicky topí v temném vězení své mysli, aniž by si to zatím kdokoliv uvědomoval. Mezi oběma body jsme pak mohli sledovat na pozadí postupně dávkované detektivní zápletky umně stavěnou přehlídku hnusu, falše, nerealistických očekávaní, šikany, pomíjivosti slávy, snah o ocenění a docenění a komplexů, které vyplývají ze všech těchto negativních aspektů a tlaků. Myslím si, že Akasaka jak v rámci jednotlivých postav a jejich traumatických příběhů (v první sezoně asi vůbec nejsilnější ukázka extrémní toxicity a nebezpečnosti kultury šikany a překrucování a nafukování víceméně nevinných maličkostí přišla v části příběhu s reality show a s postavou Akane - tady se autor dokonce přímo inspiroval skutečným, tragickým případem něčeho podobného), tak v rámci obecné expozice celého průmyslu opravdu účinně, drsně a bez rukaviček strhl ten pozlacený obal z produktů, které většinou konzumenti nijak do hloubky neanalyzují a ani analyzovat nechtějí. Ačkoliv podmínky, které panují zvlášť v Japonsku a Jižní Koreji (pravděpodobně v rámci tohoto kulturního okruhu i v dalších zemích, ale tam o tom nic nevím, protože z nich je vývoz popkultury v mnohem nižší tonáži než z těch dvou zmíněných zemí) jsou všem, kteří se o tamější produkci zajímají aspoň trošičku hlouběji, docela známý už dlouhé roky. Každopádně čím více fikcí, dokumentů a zpráv o tom bude informovat, tím lépe. Třeba šíření povědomí tuto šílenou kulturu nakonec změní, jak zvnějšku, tak zevnitř. A nejlepší na Oshi no Ko je, že ten celý mnohdy vskutku dokumentární (nejen podáním, ale tím, že je mnohé z toho inspirováno skutečností) náhled do zákulisí tvorby umění je zabalen v tak dobře stravitelném a chytlavě napsaném příběhu, plném skvělých, zábavných, zajímavých a sympatických postav (Kana je jednoduše rudovlasé zlatíčko se vším svým talentem, svou otevřeností a veselostí, drzostí a tvrdohlavostí, sebevědomím i smutkem a pocity méněcennosti a odvržení, které se pod tím vším skrývají; perfekcionistka Akane se svými detektivními schopnostmi kvůli schopnosti se vcítit do role, empatií, zápalem pro herectví, ale i trochu přehnanou obsesí k těm, kterým se chce zavděčit, taktéž příliš nezaostává) momentů, napětí, dramatu, ale i znovu velmi uvěřitelné romance a třeskuté komedie. Prostě Aka Akasaka ftw (již podruhé :). 9,5/10 PS: Japonské lingvistické okénko, protože komentář podle mě ještě není dostatečně dlouhý! Oshi no Ko se dá doslovně přeložit jako "Dívka, která je mým idolem/mým oshi" (oshi je v slangu idol popkultury někdo, kdo je tvůj oblíbený idol, ten, kterého tlačíš dopředu - oshi doslovně znamená "tlačit", "tlačit dopředu") nebo "Děti mého idolu/mé oshi". Název tak vytváří paralelu mezi Ai a jejími dětmi Ruby a Aquou. Nicméně slovo oshi je velmi blízké slovu hoshi, které tvoří velkou část příjmení Ai Hoshino. Hoshi znamená "hvězda", autor tedy takto zamýšlel i druhý, symbolický význam názvu jako "Dívka hvězd" nebo "Děti dívky hvězd". Dívka hvězd odkazuje na oči hlavní postavy celého příběhu Ai, která má v obou očích dvě hvězdy (a obě její děti mají hvězdu v jednom oku). A nakonec, celé jméno Hoshino Ai je taky další slovní hříčka, která úzce souvisí s motivy a symbolikou anime/mangy - její příjmení je doslova složeno z hoshi (hvězda) a jméno Ai je slovo pro "lásku", a zároveň se slovo Ai čte jako "eye" - oko v angličtině. Tedy Láska hvězdy/hvězdná láska nebo Oko hvězdy/Hvězdné oko. Překlad názvu tedy pro jakýkoliv lokalizační tým pěkně tvrdý oříšek. V rámci snahy zachovat aspoň částečně určitou symboliku a zároveň nejednoznačnost některé překlady přeložili Oshi no Ko jako "Moje hvězda/My star" nebo "My star's child" (nelze bez ztráty dvojznačnosti významu přeložit do češtiny). () (méně) (více)
Tokyo Blade (2024) (S02E01)
Anime letní sezony a jeden z jasných adeptů na anime roku 2024 je tady a lepší odpal než jaký předvedl díky talentu tvůrčího týmu ze studia Doga Kobo asi ani uskutečnit nešel. Prvotřídní režie, skvěle a kreativně pracující s několika rovinami tohoto vyprávění o fikci a tvorbě fikce s pomocí fantastického využití barev, které divákovi dokážou s překvapivou emoční silou prodat krásu herectví, vžití se do role, jednotlivé herecké metody a přístupy. Vlastně už hned ta první, anime originální, scéna, která člověka vtáhne do dění tohoto příběhu a zároveň představí zdejší příběh v příběhu - 2,5D divadelní adaptaci veleúspěšné mangy Tokyo Blade, ukazuje, že si i tentokrát tvůrci dali na adaptaci opravdu záležet. Je taky velmi zajímavé nacházet všechny ty meta roviny, které mohl díky tématům v Oshi no Ko Aka Akasaka do příběhu vměstnat a jak se tento aspekt ještě více rozvíjí v rámci převodu z jednoho média do druhého. Zatím musím říct, že se s tím pracuje velmi pěkně. No a v neposlední řadě, i v druhé sezoně se naštěstí povedl zachovat jeden prvek, díky kterému se první sezona stala tak kultovní - výborně udělaný opening i ending. Ano, žádný další úspěch na úrovni "Idol" od Yoasobi zopakován nebude, ale důležitější je, že po stránce hudební i vizuální nedělá OP ani ED první sezoně žádnou ostudu, právě naopak. OP v úchvatně sestříhané a promyšlené montáži obrazů představuje hlavní postavy, jejich vnitřní rozpoložení a snahu najít smysl/vykoupení. A ED... ED je stejně jako minule krásná vizualizace emocí a hudebně asi ještě o něco lepší než OP. Prostě radost sledovat a poslouchat (celou epizodu, samozřejmě i VA všech je nadále perfektní). ()
Rewriting (2024) (S02E03)
Aka Akasaka je prostě génius. S jakou lehkostí a šarmem dokáže psát všechny postavy, s jakým důrazem a komplexitou se věnuje menším i větším problémům a aspektům kultury, v které sám působí. Myslím, že zrovna v této epizodě, která se zabývala martýriem tvorby mangy, to bylo zvlášť osobní a je krásný, že i přesto k tomu přistoupil částečně i humorně (ale tu bolest jsem tam cítil :). A celá sekvence střetu dvou autorek v závěru, kdy vybublaly na povrch všechny potlačované emoce, byla naprosto čarokrásná a hluboce lidská (kudos i spoluautorce Mengo a její skvělé kresbě a samozřejmě animátorům, kteří nadále v rámci adaptace odvádějí 200% výkon). Akasako a vy všichni další nesmírně pracovití a talentovaní autoři úžasných fiktivních světů japonského komiksu, jste opravdu.. v tom nejlepším slova smyslu, monstra. Nicméně na druhou stranu bych byl taky rád, kdyby se to psychické i fyzické zdraví tvůrců (nejen) manga komiksů kvůli nastavené kultuře tak moc nezanedbávalo. V poslední době bylo těch zdravotních problémů a v horším případě dokonce i úmrtí až příliš mnoho. Ale možnost nějaké změny je asi multigenerační záležitost, no. ()
Kaimaku (2024) (S02E05)
Další 10/10 epizoda. Tentokrát plně zaměřená na prokreslení vztahů, dynamiky a hlubších motivací mezi hlavními aktéry... příběhu i příběhu v příběhu (divadelní hry). Plná velmi zábavných scén (nic jiného od Akasaky taky nelze očekávat), které tady zároveň ale zcela plynule a uvěřitelně rychle přecházejí v dramatickou a psychologicky věrohodnou exploraci podhoubí a charakterů postav. Rivalita mezi Kanou a Akane naprosto špičkově propracovaná a divákovi prodaná věc. I kvůli neuvěřitelně krásné a různorodé, dynamické animaci, úžasně zdůrazňující psychické rozpoložení nebo vcítění se do rolí, kdy se v mysli herců "přetvoří" celá realita do něčeho fantaskního, jinak nasvíceného, stínovaného, hrajícího barvami (nemluvě o tom množství parádních "obličejů", které tentokrát všechny postavy předváděly). Prostě tady si někdo s adaptací dal opravdu práci a zbývá jen doufat, že se podobného úspěchu dočká i adaptace Tokyo Blade. Vše leží na ramenech našich hrdinů. :-) PS: Kamoshida je oficiálně slizký, arogantní creep. Ukazujte na něj všichni prstem! ()
Seichou (2024) (S02E06)
Takhle se dělá adaptace, dámy a pánové. Kláním se před všemi talentovanými lidmi, kteří se na tomto mistrovském díle podíleli. Zcela bez přehánění filmová kvalita, obrovský vizuální a režijní majstrštyk (to podání divadelní hry, které se divákovi snaží zprostředkovat co nejvíc pohlcující zážitek bylo vskutku naprosto úchvatné), který už tak výborně napsanou předlohu pozvedává ještě o minimálně úroveň výš. Stejně jako v této epizodě ukáply slzy štěstí jedné tvůrkyni mangy, stejně jako jsem byl dojatý já (a zdaleka nejen já, podle toho, co jsem už po sociálních sítích viděl) brilantním vykoupením jedné na první pohled zcela okrajové postavy, která překvapila v rámci znovu a znovu perfektně rozvíjeného vrstevnatého metanarativu nejen všechny ve svém vesmíru, ale i nás diváky odjinud, musí být konstantně dojatí úsilím a talentem, vrženým do adaptace Oshi no Ko i její tvůrci, Aka a Mengo. PS: A vskutku to tak bylo, Mengo Yokoyari na svém twitteru po epizodě napsala, že si málem vyplakala oči. :) ()
Taiyou (2024) (S02E07)
SPOILER Kurokawa Akane vs Arima Kana, největší génius minulosti vs největší génius současnosti, extrémně talentovaná a oddaná fanynka, snažící se vší svou sílou pochopit a pomoct vs hvězda s obrovským nánosem traumatu, který ji nedovoluje zářit. Jednoduše PURE CINEMA. A příště budu psát zase úplně to stejné, neuvěřitelně perfektní adaptace. ()
Aka Akasaka ftw (již podruhé). Poprvé jen tak v pauzách mezi usilováním o vítězství v různých Apex Legends turnajích napsal jednu z nejlepších, nejzábavnějších, nejkreativnějších a emočně nejdramatičtějších romantických komedií naší generace Kaguya-sama: Love is War (která je, když si člověk odmyslí všechnu tu nadsázku, v podání váhavého zkoumání sebe a ostatních, objevování romantických pocitů a sexuality, bolístek, těžkostí, pochyb a psychických nejistot a bloků během dospívání až překvapivě hodně uvěřitelná a realistická). Tahle manga následně dostala po všech stránkách brilantní adaptaci, která veškeré její jedinečné komediální i emoční kvality zdůraznila a mnohdy i vylepšila díky mistrům animátorům ze studia A-1 a perfektně zvoleným VAs. Ještě než ale Akasaka vůbec dopsal své první veledílo, začal pracovat na dalším klenotu, jiném, mnohem vážnějším, temnějším a do velmi skutečného světa zasazeném pokusu o idol mangu, kterou nazval příznačně víceznačně "Oshi no Ko". Ptáte se jak jeden mangaka zvládal psát dvě mangy týdně (a nejen zvládal, stále zvládá, protože i když Kaguya skončila, Akasaka si jako věčný workoholik příliš dlouhou pauzu nedal a momentálně píše již třetí, mimochodem znovu docela originálně pojatou romantickou mangu Renai Daikou - Love Agency), přičemž zároveň se oddával docela často hraní kompetitivních videoher? Nu, existují věci mezi nebem a zemí, na které nejsou úplně uspokojivé odpovědi. Nicméně v případě Oshi no Ko Akasakovi pomáhá Mengo Yokoyari, zábavně zapálená fanynka Chainsaw Mana a toho času autorka proslavená... ehm svým způsobem taktéž docela unikátním pojetím romantické mangy, která se jmenuje Kuzu no Honkai - Scum's Wish, která byla ovšem mnohem méně komická a mnohem více kontroverzní a rozporuplně přijatá vzhledem k zvoleným tématům např. zakázané lásky. Do jaké míry ovlivňuje Mengo samotný příběh Oshi no Ko si jistý nejsem (ale začínám mít v poslední době určitá podezření), každopádně její hlavní úkol v této spolupráci dvou velmi zajímavých tvůrců je kresba, díky čemuž má Akasaka stále dostatek času na... Apex Legends a pravděpodobně mezi turnaji a začátky nových sezon i na soulslike hry. Na rozdíl od Kaguyi, která začne na první pohled jako sice konceptuálně ihned značně nápaditá, ale jinak docela dějově epizodická, roztříštěná a zábavností fluktuující a chvíli trvá než se kvalita postav a příběhu začne projevovat výrazněji (i když mě osobně ten způsob podání humoru a epizodek ze života výrazných postaviček studentské rady sednul opravdu velmi téměř ihned a to ostatní jsem pak bral už jen jako příjemný bonus - na druhou stranu uznávám, že kdyby tam nikdy nic dalšího nebylo a děj by zůstal u nekonečné jakkoliv zábavné zákopové války bez jakéhokoliv pohybu, koncept a s ním spojené postavy by se dříve nebo později nutně omrzely), Oshi no Ko, jak vzhledem k autorovu posunu k jinému žánrovému mixu, tak vzhledem k celkové struktuře příběhu, do uceleného, vrstevnatého dramatického vyprávění naskočí prakticky okamžitě a čtenáře/diváka do svého světa vtáhne a příjemně i nepříjemně vyčerpaného vyhodí ven až na konci. I tady Akasaka znovu ukázal svůj cit pro psaní s přesahem dokonce do jakési meta roviny. V rámci tvorby díla ze světa showbizu a jeho zákulisí si myslím, že mangu vytvářel přesně tak, aby se dala co nejjednodušeji a nejpraktičtěji převést do dalších médií, o čem mimo jiné sám v příběhu taktéž vypráví. Ale musím pochválit i samotné studio Sentai, které nejenže vystihlo výborně barevnou paletu, zdůrazňující kontrast mezi třpytem a temnotou průmyslu, zvládlo najmout ty nejlépe sedící VAs, aby mohli být všichni Akasakovy půvabní, sympatičtí a komplexní hrdinové a hrdinky představeni světu v celé své kráse, ale navíc nepodcenili dramaturgii, režii ani správné uchopení jednotlivých dramatických oblouků postav. První sezona tak začala rovnou "celovečerním" filmem, v kterém jsme se dozvěděli během hodiny, plné divných, zcela nečekaných událostí, rodičovské (ne)lásky, prvních krůčků v dravém světě zábavného průmyslu i nervy a emoce drásajících momentů celý koncept příběhu a zároveň motivy všech účinkujících, díky čemuž bylo okamžitě zaháčkováno mnohem více lidí než kdyby se muselo na dokončení prologu příběhu čekat několik týdnů. A byla ukončena v zářivém hvězdném stylu té tradiční krásné strany idol anime/kariéry, kterou vidíme my diváci obvykle, což neironicky podtrhlo závěr první části linky příběhu jednoho ze sourozenců (Ruby) a zároveň vlastně ironicky zvýraznilo odvrácenou stranu pod tím vším pozlátkem, v které se pohybuje druhý ze sourozenců (Aqua). Aqua, který se pomalu psychicky topí v temném vězení své mysli, aniž by si to zatím kdokoliv uvědomoval. Mezi oběma body jsme pak mohli sledovat na pozadí postupně dávkované detektivní zápletky umně stavěnou přehlídku hnusu, falše, nerealistických očekávaní, šikany, pomíjivosti slávy, snah o ocenění a docenění a komplexů, které vyplývají ze všech těchto negativních aspektů a tlaků. Myslím si, že Akasaka jak v rámci jednotlivých postav a jejich traumatických příběhů (v první sezoně asi vůbec nejsilnější ukázka extrémní toxicity a nebezpečnosti kultury šikany a překrucování a nafukování víceméně nevinných maličkostí přišla v části příběhu s reality show a s postavou Akane - tady se autor dokonce přímo inspiroval skutečným, tragickým případem něčeho podobného), tak v rámci obecné expozice celého průmyslu opravdu účinně, drsně a bez rukaviček strhl ten pozlacený obal z produktů, které většinou konzumenti nijak do hloubky neanalyzují a ani analyzovat nechtějí. Ačkoliv podmínky, které panují zvlášť v Japonsku a Jižní Koreji (pravděpodobně v rámci tohoto kulturního okruhu i v dalších zemích, ale tam o tom nic nevím, protože z nich je vývoz popkultury v mnohem nižší tonáži než z těch dvou zmíněných zemí) jsou všem, kteří se o tamější produkci zajímají aspoň trošičku hlouběji, docela známý už dlouhé roky. Každopádně čím více fikcí, dokumentů a zpráv o tom bude informovat, tím lépe. Třeba šíření povědomí tuto šílenou kulturu nakonec změní, jak zvnějšku, tak zevnitř. A nejlepší na Oshi no Ko je, že ten celý mnohdy vskutku dokumentární (nejen podáním, ale tím, že je mnohé z toho inspirováno skutečností) náhled do zákulisí tvorby umění je zabalen v tak dobře stravitelném a chytlavě napsaném příběhu, plném skvělých, zábavných, zajímavých a sympatických postav (Kana je jednoduše rudovlasé zlatíčko se vším svým talentem, svou otevřeností a veselostí, drzostí a tvrdohlavostí, sebevědomím i smutkem a pocity méněcennosti a odvržení, které se pod tím vším skrývají; perfekcionistka Akane se svými detektivními schopnostmi kvůli schopnosti se vcítit do role, empatií, zápalem pro herectví, ale i trochu přehnanou obsesí k těm, kterým se chce zavděčit, taktéž příliš nezaostává) momentů, napětí, dramatu, ale i znovu velmi uvěřitelné romance a třeskuté komedie. Prostě Aka Akasaka ftw (již podruhé :). 9,5/10 () (méně) (více)