Obsahy(1)
Júl 1945. Japonská armáda je na ústupe. Čata v Barme sa snaží udržať si svojho ducha. Inšpirácia prichádza od ich spolubojovníka Mizušimy, hráča samouka, ktorý im hrá na lutnu. Na konci vojny, keď čakajú na návrat do vlasti v zajateckom tábore Mudon, Mizušimu pošlú na výzvedy do hôr, kde sa majú Japonci zakopať. Mizušima je neúspešný, Briti zaútočia, mnohí padnú a Mizušimovi spolubojovníci sa obávajú, že padol aj on. On samozrejme prežije a je prezlečený za budhistického mnícha. Na ceste do Mudonu, za svojimi kamarátmi, ho deptajú pohľady na mŕtvych japonských vojakov. Rozhodne sa zasvätiť svoj život modlitbám, no jeho kamaráti sa ho snažia prehovoriť na spoločný návrat domov do Japonska. (matriosa)
(více)Videa (1)
Recenze (42)
Podľa môjho názoru ide o najlepší doposiaľ natočený japonský protivojnový film. Hudba vylúdená z barmskej harfy pôsobí, ako balzam na duši v boji a pomáha udržiavať morálku vojakov. Pôsobí ako symbol viery a nádeje. Film používa vojnové prostredie len ako dekoráciu a prioritný je tu humanizmus, súcit, morálka a tichý prerod hlavného hrdinu po nesplnenej úlohe z bojovníka na budhistického mnícha, ktorý hlboko ovplyvnený tým, čo sa stalo, cestuje krajinou pochovávať pozostatky japonských vojakov......... Barma, Burma a dnes Mjanmarsko (český Myanma) bola počas 2. svetovej vojny britskou kolóniou. Koncom roku 1941 Japonci v Barme zahájili ofenzívu, ktoré spojenecké jednotky neodrazili a do konca mája japonská armáda obsadila Barmu. Okupácia Barmy trvala až do 12.augusta 1945, kedy japonská armáda kapitulovala. ()
Současná japonská produkce, kterou sleduji, je v krásném kontrastu s těmihle starými, pomalými, přemýšlivými a krásnými filmy. Vojsko, které zpívá písně a jde do bitvy, muž, který se rozhodne, že každý zasluhuje takové pohřbení, které je hodno člověka. Krásné a přitom dojemné, i když je to na pozadí války. Zajímavé kombinace, které jsou Japoncům tak blízké. ()
Ďalší so série japonských filmov, ktoré svojským a o to viac originálnym spôsobom rozoberajú nejaký aspekt súdobého sveta a vnášajú do neho svoj poetizmus. Aj napriek tomu, že Barmská harfa vychádza z románovej predlohy, je citeľné že režisér Kon Ichikawa vytvoril nestarnúce, a veľmi pôsobivé dielo. Jednak je to film v ktorom je herecký prejav všetkých zúčastnených viacej priblížený realite - vplyv divadla Kabuki a expresívneho hereckého prejavu by sme tu ťažko hľadali. Film je obohatený o spirituálnu rovinu, prítomnú vo filme vďaka budhistickej viere a premeny vojaka na budhistického mnícha. Táto premena je systematická, dramaturgicky bezchybná. Vďaka tomu film funguje aj čo sa týka predávania emócií. Ďalším prvkom, ktorý stojí za to spomenúť je hudba. Či už sa jedná o spev, alebo brnkanie na harfe - príbeh je tým značne odľahčený. Vystačí si bez naturalistických sekvencií aj keď niektorým scénam nemôžem uprieť ich silu. Krásne podaná dráma zo života vojakov - ktorých súdržnosť je ďalším zaujímavým a silným motívom tiahnúci sa celým filmom, ktorá rozpráva o následkoch vojny na duši bojovníkov - v ktorých žilách koluje česť v priamom kontraste s túžbou prežiť a vrátiť sa domov. Jeden z najpôsobivejších Japonských filmov, aké som mal možnosť vidieť. ()
Veľmi zvláštny protivojnový snímok odohrávajúci sa v Barme, kedy bolo jasné, že japonská armáda prehrala. Film farbistým sposobom balancuje na hrane vojnových útrap a nevšednej poetiky prezentovanou predovšetkým spevom vojakov a hrou na malú harfu. Hovorí o zbytočných vojnových stratách na ľudských životoch nevšedným sposobom, nesnaží sa robiť arbitra a obrazmi a myšlienkami vnáša do diváka patričné duchovno. ()
Galerie (8)
Photo © Nikkatsu
![Barmská harfa - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/161/688/161688553_f97726.jpg)
Zajímavosti (4)
- Původně měl být snímek barevný, ale kvůli obavám z poškození velké a drahé kamery v náročných lokacích se točilo na levnější černobílou kameru. (Terva)
- Film je zařazen na seznamu "nejvýznamnějších filmů", který vydal Vatikán v roce 1995 na přání papeže Jana Pavla II. Je zařazen v kategorii filmů, které jsou významné svou morální hodnotou. (gjjm)
- Snímek byl natočen na motivy stejnojmenného románu Mičia Takejami. (Hans.)
„Hej, Mizušima, vráťme sa do Japonska spoločne!” • Veru, kapitán Inouye, má rozhodne pravdu, keďže sa obidvaja momentálne akurát nachádzajú v ďalekej Barme, čo v dnešnom ustanovení predstavuje už Mjanmarsko, ktoré je inak od ich japonskej pevniny vzdialené vzdušnou čiarou až neuveriteľných - cca 4758.9 km, kedy by napríklad takému rýchlemu holubovi trvalo celú túto trajektóriu zdolať za približne takých 67h 59min, asi toľko na samý začiatok pre väčšiu orientáciu divákov, aby si vedeli trochu lepšie predstaviť i samotné miesto diania. • Následne by som rád pokračoval i so samotným dianím, čiže, o čom vlastne pojednával tento výnimočný scenár? V podstate asi o tomto: „Ako sa japonský desiatnik..., ináč vynikajúco ♫ hrajúci na harfe ♫ , čo má i svoj špecifický a pevne stanovený význam, a mimochodom, celá kapitánova čata by sa kľudne uživila v nejakom, vychýrenom speváckom súbore, pretože počuť spievať, povedzme, miestami trošku melancholické piesne v ich priamom podaní, mi občas normálne vtislo slzy do očí, ale nielen iba z týchto hlasových prejavov, zároveň i z hrôzostrašných obrazov, ohľadom nezmyselnosti vojny, ako takej, áno, a v tomto konkrétnom prípade sa totižto jedná o silný, protivojnový film, aký ma totálne spacifikoval, až som sa pomaly ani nemohol hýbať, tak som bol ním maximálne ohromený”. • Naschvál som nenadviazal na popis deja v predchádzajúcej, priamej reči, a ešte pred tými notami, čo sa teda týka toho nemenovaného vojaka, ktorý dokonca i svoje meno hneď má, tým pádom ďalej načrtnem nanajvýš snáď iba to, že neskoršie prehodnotí svoj doterajší spôsob života v radikálnom ponímaní, o akom sa mnohým ani nesnívalo, vrátane jeho spolubojovníkov, z ktorých sa medzitým stali najlepší priatelia. • Myslím, že i napriek určitému tajnostkárstvu z mojej strany, predsa ponúkam i ďalšiu indíciu, spočívajúcu v dátume - niekedy okolo júla 1945, a taktiež k tomu pridávam i zrovna ustupujúcu vojenskú jednotku naprieč hornatým terénom, snažiacich sa dostať kamsi do Thajska, čochvíľa dozvedajúcich sa, že je definitívny k-o-n-i-e-c, no zrejme ešte nie úplne pre všetkých, čo o malú chvíľu bude dokumentovať i naprosto zásadná sekvencia - inej - zabarikádovanej, zfanatizovanej, a ozbrojenej jednotky, ktorá sa proste nedokáže zmieriť s tým, že by mala už konečne zložiť zbrane, a tak práve v tomto momente, som si uvedomil, že sa na mňa odteraz chystá niečo, čo som asi doteraz pravdepodobne nevidel, pretože, podotýkam, že tomuto psychologickému, MIMORIADNE zručne nakrútenému filmu a s pôsobivou hudobnou zložkou, by podľa môjho svedomitého uváženia nestačilo hodnotenie ani piatich hviezdičiek, tak som Ičikawovým snímkom strašne pohltený, že takmer ani nenachádzam dostatok vhodných slov na vyjadrenie svojej »filmovej spokojnosti« , akú som jednoznačne už veľmi dlho nezažil, a pritom mi je Biruma no tategoto, niekoľko rokov dobre známa, ale až teraz som sa k nej napokon dostal, skrátka, zbytočne som čakal na spasenie sveta, ktoré asi nikdy nepríde. • Režisér vytvoril naozajstné »majstrovské dielo« , nadčasové, z ktorého by si mali brať mnohí príklad, ale bohužiaľ, ako vidíme i v súčasnosti, nie je tomu celkom tak, a vôbec, žili sme my ľudia niekedy bez brutálnych konfliktov počas dejín samotného ľudstva? Nie! Skúste si vyhľadať a prečítať knihu: História vojen, kde sa sami dozviete, koľko utrpenia museli absolvovať nielen samotní obrancovia, ale súčasne aj obyčajní civilisti, ktorých sa to rovnako bezprostredne týkalo, a tak sa nakoniec len prosto opýtam, dožijem sa aspoň ja, či budúce generácie, života, bez týchto ťažkých bremien? , no takáto harmónia nejestvuje asi ani vo vedeckofantastickej literatúre! A na záver: Všetci, obľúbení užívatelia, skúste si pozrieť tento unikátny počin, ktorý sa vám doslova vryje pod kožu, a potom mi prostredníctvom spätnej väzby dajte vedieť, či som mal pravdu? ĎAKUJEM. () (méně) (více)