Režie:
Alejandro AmenábarKamera:
Javier AguirresarobeHudba:
Alejandro AmenábarHrají:
Javier Bardem, Belén Rueda, Lola Dueñas, Mabel Rivera, Celso Bugallo, Clara Segura, Alberto Jiménez, Tamar Novas, Francesc Garrido, Josep Maria Pou (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Ramón je již 30 let upoután na lůžko a jeho rodina se o něj stará. Jediný pohled na svět mu umožňuje pouze okno v jeho ložnici. Dívá se na moře, na které se často plavil a na kterém utrpěl úraz, který zkrátil jeho mládí. Od té doby má jediné přání - důstojně ukončit svůj život. Jeho svět je však převrácen naruby příchodem dvou žen: Julie, právničky, která mu pomáhá v jeho úsilí legálně ukončit svůj život; a Rose, žena z vesnice, která se ho snaží přesvědčit, že život za to stojí žít až do konce. Obě ženy jsou zaujaty Ramónovou poutavou osobností a jsou nuceny se samy sebe ptát po důvodech, které ovládaly jejich životy až potud. Ramón ví, že pouze jedna z nich, která ho skutečně miluje, mu pomůže podstoupit tu poslední cestu. Pravdivý životní příběh Španěla Ramona Sampedra, který 30 let vedl kampaň za právo na euthanasii a za právo na svou vlastní smrt.
Film byl na MFF v Benátkách oceněn stříbrným lvem a také Volpi cupem za herecký výkon hlavního představitele, získal i Oscara za nejlepší cizojazyčný film. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (307)
Skvělý Javier Bardem! ()
Silný a krásný příběh, to ano, nicméně občas působil tak nějak "uměle koncentrovaně"... Ještě silnější než příběh samotného Ramóna mi však přišel příběh Juliin - právě pro něj, a také pro úžasnou hudbu, přidávám poslední hvězdičku. ()
Film mimořádně podnětný, pokud jde o existenciální postřehy týkající se smyslu legalizované euthanasie. Jsou-li nemohoucí zneužíváni k pelagianismu, zotročováni nenasytností dobrého svědomí, jejich život je prokletím. Lidé takto zásadně paralyzovaní jsou vydáni napospas v podstatě vnucené solidaritě a jejich rozhodnutí k řízenému zániku je samozvaným diktátem metafyzicky starostlivých pitomců a pokrytců morálně diskvalifikováno, a to někdy dokonce za podpásového či slepého ohánění se vitalitou ostatních. I jakkoli méně informovaný a oprávněný zde rozhodovat, stává se úsudek většiny, a někdy i jen menšiny takto nepostižených jakousi nesmyslnou silou dětinské pověry a její nakažlivostí autoritou, vedle níž je opačný názor těch, kterých se to přímo týká, utlačován a upozaďován jednoduše jako méněcenný, čímž - přiznejme to - je implicitně vyjadřována nadřazenost vůči jeho proponentům samotným. Přítelkyně jsou zprvu překvapovány, jak to myslí vážně a jak naléhá. Pambíčkářský bratr se ohradí: „Všichni jsme tvoji otroci!“ (absurdní schéma: otrokaření je otrokářům vnuceno otroky: jejich „svědomím“) Dialogy se přímočaře zmiňují o potupné „ztrátě soukromí a svobody“, kdy ochrnutému nezbývá, než „se vzpírat stavu nečinnosti, kdy může být jen vděčen za to, co dostává“, ale i o tom, že církvi se pokroková idea institucionalisace dobré smrti příčí pragmaticky prostě jako ohrožení její moci a že si obdobně postižený kněz „nevidí do huby“, jestliže si touhu zemřít veřejně vykládá jako nezájem nejbližšího okolí na adekvátní péči. / VÝSKYT TÉMATU V KINEMATOGRAFII CHRONOLOGICKY (ZA MĚ): Whose Life Is It Anyway (1981), Million Dollar Baby (2004), You Don't Know Jack (2010), Me Before You (2016) ()
Hodnú chvílu zbieram slová ale nejak to nejde...tých pár zdrvujúcich slov otca, pomáhajúcemu nevládnemu synovi splniť sen, ktorý je preňho nočnou morou, zasekli do živého. Človek si život neberie sám, berie ho aj ľuďom okolo seba....Opäť film čo stojí mimo rebríčky. 5* ()
Javier je best off !!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!! ()
Film na který jsem narazil úplnou náhodou, když jsem si cvakal ovladačem mě velmi příjemně překvapil a už jsem nepřepnul ani jedinkrát! Musím zatleskat pro mě do této doby neznámému režiséru Amenábarovi.. ()
Pri tomto filme som sa v niektorých minútach cítila veľmi nepokojne. Výber hudby a niektoré scény gýčového charakteru zabili moju chuť a náladu na zvyšné atribúty filmu. ()
Španělský film snad nikdy nezklame! Zase je v něm něco, čeho se americkému mainstreamu nikdy nepodařilo docílit. Zvuk španělštiny, atmosféra a hloubka, která dostane i takového diváka, jako jsem já. Občas mi vadí ty filmy, které se vydávají za intelektuální, hluboké, dramatické kousky, ale tady jsem si sáhla až na dno nádoby a neskutečně mě to nadchlo. Navzdory dost záludnému tématu a potřebě se po většinu filmu omezit na jednu malou místnost to nesklouzlo k bezduchému tlachání o ničem. Mimochodem, za ty propracované rozhovory pomalu vás sunoucí dál a dál v příběhu, musím vyjádřit svůj hluboký obdiv. ()
Tak ti Karle nevím, co dřív. Zda opěvovat bezesporu NEJLEPŠÍ VÝKON charismatického Javiera či bezprostřední a procítěnou Lolu. Palčivé téma euthanasie bylo citlivě a hluboce zpracované pohledem člověka, který po ochrnutí nechce žít. Nádherné pasáže kdy Ramón, v podání Javiera, vstává a letí až k moři, jsou umocněné hudbou, která se vryje pod kůži a mrazí. Tento film si zaslouží pozornost a rozhodně nezklame. Pro mě 95% a čistých 5*. ()
...naučíš sa plakať smiechom.....veľmi silná veta veľmi silného filmu s veľmi silný príbehom....Amenábar pojal látku až nadpozemsky ľahko...film o mužovi pripútanom na lôžku skoro 30 rokov ktorého jediné prianie je vlastná smrť.V čase kedy jeho rozhodnutie naberá konkrétne právne kroky mu vstúpia do života dve ženy...povedzme,že jedna mu chce pomôcť a tá druhá..ehm pomôcť.Obe majú svoj vlastný dôvod...charakteristika jednej pomoci je život a nádej...druhá je o smrti a zmierení...obe ženy majú zložitý život.,..dokonca jedna je v situácii kedy osobne rozumie pohnútkam Ramóna skoncovať so životom.Film je pretkaný krásnou hudbou ...zábermi na more a scény kedy Ramón " lieta " vo svojich predstavách sú priam monumentálne ..... Spomínanie Ramóna na život pred úrazom je kombinácia jeho spomienok a fotiek v rukách jednej ženy...geniálne zostrihané a citlivo zladené.....film ma fascinoval...nemal som ani raz pocit lacného citového vydierania...všetko je to uveriteľné a tak nejak ľudsky sladké a horké....cesta Ramóna na súd je krásna ukážka toho ako hltal očami všetko popri ceste čo si zdravý človek už nevšíma..napr aj párenie psov.......LEN JEDNA VEC JE HORSIA AKO KED TI ZOMRIE SYN....KED TI CHCE ZOMRIET. ()
Velmi silný příběh o člověku, který již nechce žít bez možnosti pohybu, odkázán na pomoc druhých. Rodina ho nedokáže pochopit, ale časem se umoudří. K tomu mu také dopomůže Julie, která bojuje za legální ukončení života. Jeho bratr se s tím nedokáže smířit a když už je jasné, že Rámon odjíždí naposled ze svého domova, nikdy se nevrátí a loučí se s blízkými, jeho bratr vše sleduje zpovzdálí a dál ukazuje svůj nesouhlas. V této části je to opravdu emotivní. Odjíždí vám bratr s kterým jste celý život žili a už ho nikdy neuvidíte, to je velmi těžká situace a určitě by mě to nenechalo chladným jako jeho. Hlas moře je další skvělý snímek od španělského režiséra Amenábara, který znovu potvrdil svůj cit pro drama. ()
"...Co je horší než to, že ti umře dítě? To, že CHCE umřít.." ..Jedna z mnoha vět, které mi utkvěly v paměti a jeden z mála filmů, který mi již několikátým dnem hlodá mou duši. Protože život je právo, ne povinnost.. Budiž ti lehké moře, Ramone... ()
Tak nějak mě to neoslovilo. ()
"Film, který donutí přemýšlet." To je strašné klišé, ale tady skutečně sedí. Mám rád, když autor nedává jednoznačné odpovědi, v příběhu ochrnutého muže, který dlouhá léta bojuje za právo zemřít, to platí dvojnásob. Mám rád Javiera Bardema. Mám rád Galicii, kde se film odehrává. Vlastně nemám co vytknout, i když nějakou bouři emocí to ve mně taky nevzedmulo. Prostě zajímavý, podnětný snímek. ()
Mnoho pravd, perfektní Bardem a nádherná hudba. Scéna letu z okna dechberoucí. Ten film vás donutí přemýšlet... Z Amenábara se stává pan režisér. ()
Je to velice slušný film, jenže já nejsem asi ta správná krevní skupina. Mám rád, když je film dojemný nebo smutný, ale tenhle prostě, tak nějak celou dobu k tomu jedinýmu konci směřuje, a ten proto není nijak překvapivý a ani natolik působivý, jak by asi být měl. Snímek obsahuje celkem dost dobrých myšlenek. Celkový příběh však nestojí na ději, ale spíš se snaží, aby se divák vcítil do Ramóna, avšak u mě se mu to nepovedlo. O něco lepší než Skafandr a motýl. ()
V přednáškách z Harvardu s Michaelem Sandelem (Justice), které jsou volně na internetu ke shlédnutí, se dlouze rozebíralo, jestli má člověk právo spáchat sebevraždu. 20 minutová přednáška mi přišla daleko zajímavější a intelektuálně hlubší než celý 125 minutový film, který se v podstatě spokojil s jediným argumentem a to, že sebevrah pokud přežije není souzen, a tak ten kdo se nijak zabít nemůže a je při smyslech, by měl mít právo se rozhodnout, jestli žít anebo nežít stejně jako člověk, který se může zabít sám. Proto se domnívám, že scénárista mohl z dialogů vycucat daleko více. Přesto film stojí za shlédnutí, vůbec mi nenudil a užíval jsem si španělštinu se skvělými hereckými výkony (to jestli člověk, který se nemůže desetiletí hýbat by vypadal jako lehce obtloustlý Bardema jsem radši v průběhu filmu neřešil). ()
Téma smrti je rozhodně jedním z nejcitlivějších témat pro zpracování, kde udržet se v rovině věcné, nezalité lacinými slzami a zároveň diváka emocionálně vyždímat, vyžaduje výjimečný tvůrčí cit. Chilský rodák Alejandro Amenábar si napsal scénář a následně natočil emocionálně i fyzicky vysilující snímek, ve kterém není místo jen pro slzy a soucit, ale zároveň pomocí několika úžasných Amenábarových nápadů (osvobozující Ramónův průlet krajinou) prosvítá na diváka pár paprsků naděje, přestože naděje na vytouženou smrt. Minimalistický, přesto velmi působivý Bardemův výkon samozřejmě vzbuzuje obdiv a stereotypně natvrdlým akademikům nelze než vzkázat, že za tohle se dávají Oscary. Závěrečné titulky jsem vydýchával do posledního řádku. Muchas Gracias, Alejandro. 100% ()
Za moře, hudbu, herce, emoce, život a svobodná rozhodnutí. ()
...alebo ako si Javier Bardem opäť raz ukradol celý film len pre seba ! :) No, bola tu ešte fantastická Belén Rueda, takže 50/50. Filmu pridáva na jeho emočnej stupnici aj fakt, že je inšpirovaný skutočným príbehom. Amenábar je frajer. Mar adentro je film, ktorý možno niektorým ľuďom pootvorí oči a dovolí im uvedomiť si, že každodenné chodenie do práce, upratovanie bytu, sex aj s bolesťou hlavy, unavenosť s dlhej cesty od rodičov - že to všetko sú len následky toho, čomu sa hovorí ŽITIE. Ramón mal toto všetko odopreté od svojich 25. Bolo mu odopreté žiť tak ako si sám predstavoval, pripútaný nehybne ležiaci k lôžku bez možnosti sa prejsť na čerstvý vzduch. Letiace zábery ponad hory, lesy až k samotnému moru boli skvelým spôsobom vyjadriť túžbu cestovať a uvolniť svoju dušu. Myslím, že podobné "cestovateľské" prostriedky používajú mnohí ľudia s podobným osudom ako mal Ramón. Prečo by nemohol dobrovoľne z tohto sveta odísť imobilný človek, ktorý túži po tom istom ako človek, ktorý si odchod môže zariadiť sám...kedykoľvek...akýmkoľvek spôsobom.. 5*****, síce emočné vydieranie ako prasa, ale zato úderne a účinné ! ()
Reklama