Režie:
Alejandro AmenábarKamera:
Javier AguirresarobeHudba:
Alejandro AmenábarHrají:
Javier Bardem, Belén Rueda, Lola Dueñas, Mabel Rivera, Celso Bugallo, Clara Segura, Alberto Jiménez, Tamar Novas, Francesc Garrido, Josep Maria Pou (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Ramón je již 30 let upoután na lůžko a jeho rodina se o něj stará. Jediný pohled na svět mu umožňuje pouze okno v jeho ložnici. Dívá se na moře, na které se často plavil a na kterém utrpěl úraz, který zkrátil jeho mládí. Od té doby má jediné přání - důstojně ukončit svůj život. Jeho svět je však převrácen naruby příchodem dvou žen: Julie, právničky, která mu pomáhá v jeho úsilí legálně ukončit svůj život; a Rose, žena z vesnice, která se ho snaží přesvědčit, že život za to stojí žít až do konce. Obě ženy jsou zaujaty Ramónovou poutavou osobností a jsou nuceny se samy sebe ptát po důvodech, které ovládaly jejich životy až potud. Ramón ví, že pouze jedna z nich, která ho skutečně miluje, mu pomůže podstoupit tu poslední cestu. Pravdivý životní příběh Španěla Ramona Sampedra, který 30 let vedl kampaň za právo na euthanasii a za právo na svou vlastní smrt.
Film byl na MFF v Benátkách oceněn stříbrným lvem a také Volpi cupem za herecký výkon hlavního představitele, získal i Oscara za nejlepší cizojazyčný film. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (307)
Zajímavý tématem, pak už ničím... ()
Krásny film a vôbec to na mňa nepôsobilo ako citová vydieračka. Triezvy pohľad na ochrnutého človeka so všetkým čo k tomu patrí. Strata fyzickej slobody, strata dôstojnosti, strata radosti zo života. Zostali iba sny a túžba zomrieť. Máme právo na život, ale kde je právo na smrť, o ktoré Ramón 30 rokov bojoval, no bolo mu odopreté. A hoci som veľkou zástankyňou práva na eutanáziu, v jeho prípade by som aj ja váhala, či mu ju dopriať. Mal milujúcu rodinu, mal priateľov, mal priateľku, mal bohatý duševný život. Tak prečo??? Lebo takáto možnosť slobodne ukončiť svoj život, by mala existovať. A v tomto filme to bolo neskutočne dobre spracované, s neskutočne dobrými hereckými výkonmi ()
Něco tak úžasného, osobního a zároveň intimního jsem už dlouho neviděl. Pro mě jasných pět hvězdiček a 95%. ()
Javier Bardem jak ho neznám a Alejandro Amenábar jak ho neznám. Příběh, který je tragický, mě však velmi blízký. Moje matka takto zvolna umírala 25 let. Dokonce i právnička pana Ramóna je mrzák. Osobně nenávidím zdravé lidi asi od r. 2007, proto jsem u obrazovky seděl jako zcepenělý. "Usmívám se, protože nedovedu plakat". Ramón nechce umřít jen z prostého faktu, že jeho neživý život je utrpením. Chce tak učinit proto, že jeho život je nedůstojný. Na otázku správnosti euthanasie jsem odpověď ale nedostal. Bylo to smyslem filmu? Výborně herecky i režijně zvládnuto. ()
Objektivně vzato je to opravdu působivý film. Když to ale vezmu dle svého cítění (tudíž subjektivně) - spíš mě rozbrečí, když ve filmu klukovi umře pes, než když se chlap rozhodne, že nechce žít. Samozřejmě že mi ho bylo líto, nechtěla bych mít pohyblivou jenom hlavu - ale podívejte se na film Intouchables, jak se s tím ten pán vyrovnal. Navíc - co se na něm tak lišilo od jiných ochrnutých lidí? Vzít ho na vozíku ven normálně šlo (jak jsme se dozvěděli v průběhu filmu), jeho rodina ho zbožňovala, přátele a přítelkyně měl... Nevim no. Nedostalo mě to tak, jak jsem čekala. 80% ()
Vyjma hereckého umu Bardena je to po stránce herecké učiněná bída. Jalový příběh sází na skutečnost, že kryply je nutné litovat (to asi je), a že problematika euthanazie by se měla řešit. Kdyby náš milý Igor nešulil peníze, tak mohl odjet na dovolenou do švajčarských Alp, kde by mu na klinice píchli injekci a byl by klid. Španělský daňový poplatník by alespoň nebyl nasrán, že ze svého platí náklady na státního zástupce. 65% ()
Nedávno jsem viděla podobný indický film se stejným tématem, ale toto zpracování se mi líbilo mnohem více - vývoj příběhu, krásné záběry přírody, herecké výkony, rodinné vztahy ... Ale na druhou stranu přiznávám, že Hrithik Roshan byl pro mě přesvědčivější než Javier Bardam. ()
Alejandro Amenabar perfektne zvládol svoju úlohu, predkladal divákom mnoho otázok a úvah, ktoré však neskončili a nevyzneli únavne a do prázdna. Podľa obsahu som usúdila, že to bude veľmi depresívny ťažko zvládnuteľný film, ktorý celý pozriem so slzami v očiach. Z toho asi len tá tretia možnosť, režisér sa s neuveriteľnou jemnosťou dotkol sveta citov a pocitov, jeho záber s lietaním bol doslova dych vyrážajúci a prekrásny, perfektný bol aj výber hlavného hrdinu, ktorý bol vo filme profík s úplným vcítením sa do role, na jednej strane telo má síce obmedzené, ale myšlienkami dokáže bez hraníc fungovať, no napriek nekončiacej úprimnej láske svojich blízkych, nevidí dôvod prečo tu ostať s čím v jeho prípade súhlasím. Podobný film: Láska jednej matky. ()
Tenhle film na mne přes svou okázalou emotivnost působil podivně sterilně. Opět ošemetné téma, kdy není snadné diváka citově nevydírat, ale kupodivu tohle mi vadilo nejméně. Kdyby nebylo patetického konce a scény "plivněme si na církev" (i když na druhou stranu mohl Amenábar nechat scénu vyznít hloupě korektně a rádobyobjektivně, aby si divák kladl otázky a pak si "vybral sám", takový ten trend, kdy se režisér či scénárista či oba snaží o vyjádření komplexnosti problému, a vyleze z toho bezpohlavní přizdisráčská kreace), dala bych možná čtyři, protože jak nemám Bardema moc v lásce, namaskovaný skoro k nepoznání (a nehybný) mi nevadil a mohla jsem si všímat, jak celý film v podstatě táhnul. A proč hudební doprovod zní trochu jako irská tradiční hudba ? ()
Hodně citlivý film. Javier Bardem je naprosto úžasný a čumím, jak z takového fešáka dokázali udělat Ramóna. Amenábar to má v sobě. 125 minut uteče jako voda a donutí vás přemýšlet, smát se a možná i plakat. ()
Osobne síce s eutanáziou nesúhlasím, ale Amenábarovmu filmu rozhodne neupieram jeho umelecké kvality, ktoré sú nesporné. ()
Ramon (Javier Bardem) po nehodě na moři ochrnul na celém těle - už 30 let je připoután na lůžko, a jediný pohyb kterého je schopen je otočení hlavou. Jeho cílem je důstojně opustit tento svět, ve kterém jenom trpí dobrovolnou smrtí. Ale jeho boj s úřady je nekonečný. V jeho úsilí mu pomáhá právnička Julie, která je členkou sdružení, které bojuje za legalizaci eutanazie. Naproti tomu je v Ramonově životě další žena, Rose - která se jej naopak snaží přesvědčit, že stojí za to žít... Film je natolik kontroverzní, že si zasloužil i ocenění Oskarem za nejlepší cizojazyčný film. Samotný příběh rozhodně stojí za to, nabízí mnoho námětů k zamyšlení (což je obecně u kinematografie výjímkou). Na druhou stranu mi přišel film velmi roztahaný, takže jsem se chvilkama docela i nudil. Ale tyto chvíle vynahrazují scény, kdy hudba a obraz do sebe dokonale zapadají a člověk jen zírá s otevřenýma očima i ušima. A posledních 15-20 minut je naprosto úžasných, škoda že takto emotivní nebyl i zbytek filmu. 3 a půl hvězdičky.. ()
Má človek právo rozhodovať o svojom živote a smrti? Teda ak sa taký život dá nazvať "životom". Alejandro Amenábar servíruje spolu so zamaskovaným Javierom Bardemom až moc brutálne ľudský a krásny film. Krutosť života (alebo skôr zbrklosť mladého Ramóna - scéna spomienky na úráz m zostala este dlho v hlave) zobrazená v 125 pekelne natrieskaných minútach. Dokonale (alebo skôr do posledného detailu) nakrútená "ťažká" dráma, ktorá by nebola tým čím je bez charizmatického Javiera Bardema. Jednoznačne najsilnejšími okamžikmi filmu je scéna rozprávania mladého Ramóna a scéna keď ide v aute a pozerá sa cez okno na obyčajný život vonku, ktorý si on nemohol dopriať. A možno aj rozmýšlal nad nezmyselnosťou svojho chlapčenského a neuváženého konania. Videné po zhliadnutí Skafandru a motýľa a musím povedať že ma tento film až tak "neovalil", ale úplne zaslúžene a bez hanby mu dávam 5*. ()
Výjimečný film na hodně kontroverzní téma eutanazie, na které ovšem (pozor!!) jednoznačně neodpovídá. Kdekdo zde píše, že zaslzel při té či oné scéně. Já také byl naměkko - avšak nejvíce v momentě, kdy Ramón odjíždí z domu zemřít a přitom je patrné, jak strašně tímto svým rozhodnutím ublížil těm, kteří jej milovali a celou dobu mu obětavě byli nablízku. ()
Aj napriek tomu, že moje očakávania boli vyššie, tak film o Ramónovi Sampedrovi sa Amenábarovi vydaril a dokázal ním zaujímavou formou poukázať na to, čo chcel hlavný hrdina svetu svojim bojom za asistovanú samovraždu povedať... Sklamaný som bol trochu z formy, ale obsah filmu dokázal toto sklamanie napraviť. A samozrejme aj Bardem tu jednoznačne dokazuje, že je to veľký herec, ktorý v súčasnosti patrí k svetovej špičke. ()
"Život by mal byť právo, nie povinnosť." ()
Tak tento film o handicapu na mě zapůsobil jinak, než většina na podobné téma. Umožnil mi více nahlédnout do duše takového člověka a podívat se na věc z jeho stránky. Jistě, dá se o tom natočit mnoho dobrých komedií či filmů o přátelství, ale toto je něco zcela jiného. Tento film pohlíží pravdě do očí a nebojí se jí. Nebojí se ukázat, že v životě člověka, který může hýbat akorát hlavou, skutečně není nic tak úžasného...tak proč žít? Lidé se jen bojí si tuto otázku položit, protože by nenašli odpověď. Tak se obrňují náboženskými dogmaty o tom, že nám nepatří ani náš život. A co nám tedy pak patří? Neumím si představit bezmoc, kterou musel Ramón skoro 30 let zažívat a jak zoufalé musí být jen celý den ležet, být obskakován ostatními, kterým akorát ničí život a nemoct s tím ani skončit. Film na mě silně zapůsobil, už jen svým hudebním podbarvením a dalšími sympatickými postavami, které ve výsledku Ramónovi pomáhali a podporovali jeho rozhodnutí. A souhlasím s tím, že tak vypadá skutečná láska - je nesobecká a respektuje rozhodnutí druhého, ať je jakékoliv, protože štěstí nás samých je skrze štěstí toho druhého. A toho štěstí bylo nakonec dosaženo, ač ve formě pro mnohé nepřijatelné. ()
Lidstvo je odjakživa plné rozporů ohledně lidského života a jeho konce. I Danta v jeho Pekle provázel Cicero, který však nebyl přímo v Pekle v kruhu pro sebevrahy, nýbrž v Limbu - a to i přesto, že spáchal sebevraždu (a Dante byl jinak velmi nábožensky zaměřený). Podobné vyznění má i tento snímek a je vlastně dobře, že ho natočili Španělé, kteří jsou dodnes silnými katolíky (a vždy jimi byli). Podle Bible sice "nezabiješ", ale zároveň se ve stejné knize dočteme "odpouštěj" a "Bůh dal člověku svobodu volby". Je věcí každého z nás, jestli chce nebo nechce žít, stejně, jako je věcí každé matky, jestli chce nebo nechce donosit své dítě. Ano, některé kultury na to nahlížejí jako na smrtelný hřích, ale každý z nás nakonec s vědomím své volby musí žít... nebo zemřít. A i katolíci mají instanci posledního soudu - to proto, že jediným relevantním soudcem člověka je Bůh, ne člověk. Toto všechno můžeme ve filmu najít, byť třeba jen v drobných náznacích (viz. soudní jednání, Juliino rozhodnutí nebo stesk starého otce). Nejvíc si cením, jak velice civilně a lidsky hráli všichni herci svoje role - jak strašně uvěřitelné to bylo. A krásné. Na smrti není nic krásného, a proto i tento snímek byl nakonec oslavou života a lidské fantazie - podobně jako ve "Skafandr a motýl" i zde byly skvěle zachyceny fantazie Ramóna, jeho "cesty k moři" atd. Kéž bychom měli režiséry jako Amenábar. A herce jako Bardem. 100 %. ()
Ťažký film o ťažkej téme, čudujem sa, ako zvládol jeden človek scenár, réžiu aj hudbu a všetko na výbornú. Keby si zahral ešte aj hlavnú postavu, asi by neprekonal Javiera Bardema upraveného na nepoznanie. Španieli v takýchto drámach vedia, ako vybičovať emócie na maximum aj u flegmatikov. –––– Ak nemôžeš utiecť a si odkázaný na pomoc druhých, naučíš sa plakať smiechom. ()
70% pěkný film o problematice eutanázie. Já kdybych byl v té samé situaci jako hlavní hrdina tak bych se asi zachoval stejně. Nicmémě nemohl sem si pomoct a film mi trochu připomínal německé romantické filmy. ()
Reklama