Režie:
Ivan BalaďaKamera:
Jiří MacháněHudba:
Jiří StivínHrají:
Vladimír Javorský, Drahomíra Hofmanová, Radan Rusev, Barbora Hrzánová, Běla Jurdová, Josef Prokůpek, Miloslav Mejzlík, Zdeňka Sajfertová, Vlastimila Vlková, Carin C. Tietze, Gunnar Möller (více)Epizody(5)
-
Závrať (E01)
-
Zrození pierota (E02)
-
Láska a beznaděje (E03)
-
Zlatý sen (E04)
-
Šestadvacet Pierotových neštěstí (E05)
Obsahy(1)
Toto filmové dílo představuje šťastné spojení literárního díla z kánonu české literatury a hereckého koncertu Vladimíra Javorského, který propůjčil postavě Jeana-Baptisty Gasparda Deburaua svou tvář i své srdce. Deburau, francouzský mim českého původu, se jako literární postava zrodila pod perem Františka Kožíka v roce 1939. Autor do něho vložil svou životní filozofii o lásce k lidem, ještě méně čitelně víru v naději, v hrdost národa, který se roku 1938 dočkal takové potupy. Není tedy náhodou, že i v seriálu se tyto motivy objevují, a jistě není náhodou, že právě v roce 1990. (Margot*)
(více)Recenze (20)
MÍSTO PŘEDMLUVY: „Jednoho listopadového večera roku 1840 zaklepal u doktora Ricorda hubený, černě oděný muž. Lékař si pátravě prohlížel zajímavého návštěvníka, jeho vysoké čelo, bledou tvář a úzké skeptické rty. „Jste nemocen, pane?“ „Ano, pane doktore. Myslím, že smrtelně.“ „Co je vám?“ „Jsem smutný, jsem zoufalý. Mám spleen, nudím se, mám hrůzu ze sebe i z lidí, z celého světa.“ „To není smrtelné. Vím o léku pro vás.“ „Jaký je to lék?“ „Lék, který vás z toho ze všeho uzdraví. Běžte se podívat do divadla na Deburaua!“ Bledý muž se uklonil a řekl smutně: „Já jsem Deburau, doktore.“ Tato historka se vypravuje o všech velkých komicích. Je však pravdivá jen o Deburauovi.“ (Z knihy Františka Kožíka (1909-1997) NEJVĚTŠÍ Z PIEROTŮ, která se stala předlohou pro celou tuto minisérii.) PŘÍBĚH KOMIKA SE SMUTNOU DUŠÍ Jean-Baptista Gaspard Deburau, nám známý též pod českým jménem Kašpar, byl původem po matce Čech, po otci Francouz. Otec sloužil jako voják ve francouzské armádě, se kterou se dostal až k českému Kolínu, kde potkal svou ženu. Celá rodina však žila v bídných podmínkách, proto se vypravila hledat štěstí do otcovy vlasti, do Francie. V té době byl Kašpar ještě dítě. Již po cestě se rodina začala živit akrobatickými komediálními výstupy, ve kterých nepříliš ohebný Kašpar za svými zdatnými sourozenci zaostával. Již to předznamenalo jeho osud pokorného otloukánka. Nakonec našla rodina angažmá v pařížském divadle Funambules. S přibývajícími lety se však projevovaly sílící rozpory v rodině. Sourozenci se Kašparovi rozprchli do světa, nemocný otec zemřel, zoufalá matka se utopila. Kašpar zůstal se svým smutkem na světě i v divadle sám. Ale ne, nebyl tak docela sám – měl přece své publikum, které ho milovalo, a on miloval své diváky. Postava Pierota byla čím dál známější a populárnější. Kašparova hvězda smutného hrdiny stoupala na pozadí proměňujících se politických poměrů ve Francii první poloviny 19. století, které celé dílo bravurně zachycuje. Šťastné období však netrvalo nikdy příliš dlouho. Kašpara opustila nevěrná žena, která mu zanechala jediného syna, jenž vyrůstal především v divadle. Ovšem v duchu filozofie původní literární předlohy, kterou se tvůrcům seriálu podařilo přenést i na plátno, symbolizuje závěr naději. Ke starému a nemocnému Kašparovi se vrací jeho první láska, Margot, která je motivem procházejícím celým dílem, vnáší světlo a symbolizuje právě zmíněnou naději. Pomáhá Kašparovi unést dojemné loučení s divadlem, s jeho publikem. Ale co to? Kašpar dál vystupuje i po svém rozloučení? V publiku to vře – Deburau se vrátil! Ano, vrátil. Jen o mnoho let mladší, pružnější a svěží. Toho si ale pod kostýmem a silným líčením nikdo nevšimne. Pierot žije dál! EPILOG: Do jeho náhrobního kamene byl vytesán nápis, který je tam údajně dodnes: "Zde leží ten, který všechno řekl, ač nikdy nepromluvil." ()
Jedna z mých nejoblíbenějších "minisérií" vůbec. Javorský je excelentní (a soudě podle některých dobových portrétů velkého mima skutečně Deburauovi docela podobný), ale celá řada herců v menších rolích se taky nedala zahanbit. Atmosféra naprosto skvělá a i když některé davové scény (zejména boje na barikádách) působí vzhledem k nedostatku komparsu a televiznímu rozpočtu trochu naivně, pořád jde o jeden z nejlepších porevolučních televizních počinů vůbec. ()
,, Pane doktore není mi dobře. Nemám energii a chuť žít". ,,Víte co, dojděte si na Gasparda Deburaua a hned vám bude líp." ,, Já jsem Gaspard Deburau." Silný dojem ve mě zanechal tento seriál , snad ještě silnější než Kožíkova kniha. Jedna z nejvěších rolí, kterou si pan Javorský zahrál a byl úžasný ()
Vladimír Javorský v roli největšího mima Francouze českého původu Jean Babtiste Deburaua. Příjemný kvalitní dobový seriál, který má naprosto geniální věc a to herectví a umění pantomimy pana Javorského. To je opravdu herecký koncert. PS: Po této roli se Javorský vymanil ze škatulky slabochů alá Kyslík a zákeřňáků typu z Vlak dětství a naděje. ()
Musím přiznat, že mě samotného mé průměrné hodnocení mrzí. Fakt jsem se na tenhle seriál těšil, ale zkrátka to dopadlo, jak to dopadlo. Nakonec jsem sledování roztáhl skoro na dva týdny (a to má seriál pouze pět epizod; jak dlouho by mi to trvalo, kdyby měl tenhle seriál epizod deset, či patnáct?), a u každé další epizody jsem měl co dělat, abych si vzpomněl, co se událo v těch předešlých. Je prostě problém, když bezmála celých těch 5 hodin přemýšlíte, proč to na vás nefunguje. Má soukromá hypotéza zní, že tu tak trochu selhala dramaturgie, jako celek to na mě působí děsně neučesaně a vnějškovitě - jakoby tvůrci z Kožíkovy stejnojmenné knižní předlohy extrahovali všechny vnější události Deburau(ova?; nejsem si jistý, zda to skloňuju správně) života a ty za sebe neskládaly, jak to leželo a běželo. Bez rytmu a bez gradace, bez znatelných dějových oblouků. Nakonec si z toho odnáším hlavně to, že šašci a klauni mohou být zároveň těmi nejsmutnějšími osobami široko daleko, což už ale dávno vím. Na druhé straně výkon V. Javorského v titulní roli byl výborný (nemyslím si, že by někdo mohl zahrát Deburau(a?) lépe), na výpravě jsou pak taky rozpoznat ty německé peníze, sice lze pořád rozpoznat, že se jedná o televizní projekt, ale tu chudinskou Paříž 19. století si to dává v kvalitě A+. 60 % ()
Reklama