Režie:
Paolo SorrentinoScénář:
Paolo SorrentinoKamera:
Daria D'AntonioHudba:
Lele MarchitelliHrají:
Celeste Dalla Porta, Gary Oldman, Stefania Sandrelli, Luisa Ranieri, Dario Aita, Silvio Orlando, Isabella Ferrari, Peppe Lanzetta, Nello Mascia (více)Obsahy(2)
Podmanivá Parthenopé možná není jen ženou, ale mýtem či sirénou. Zrozena z mořské pěny v Neapolském zálivu, tráví své mládí hledáním štěstí, svobody a sebe sama. Zamilovává se do italské metropole a jejích nezapomenutelných postav. Držitel Oscara Paolo Sorrentino (Velká nádhera) natočil velkolepé filmové pojednání o lidské kráse, ale také milostný dopis své rodné Neapoli. (Aerofilms)
(více)Recenze (9)
Jak některé filmy od Sorrentina vyloženě miluju, tak tady se neapolský rodák již úplně vyčerpal a zacyklil a vyplodil čistou obrazovou manýru, neobjevnou, vyčichlou a zcela bezobsažnou. Všechno se tu točí téměř výhradně kolem fyzického vzhledu mladé hlavní hrdinky (resp. její herecké představitelky), obdivování krásy ženských těl tu ale zároveň působí stařecky oplzle a uslintaně. Dialogy se tváří hluboce filosoficky, film nicméně tone v tezovitých blábolech ("ženská krása je jako válka, otevírá dveře") a emocionálně zcela vyprázdněných melodramatických motivech. Mistrovství světa v natáčení prázdných výplňových scén s výpovědní hodnotou ekvivalentní dvouhodinové reklamě na luxusní parfém. ()
Sorrentinův nový film uvedený v Cannes, je opojná báseň vzdávající hold mládí a lidské (ženské) kráse (jak jinak)… a musím se přiznat, že mě v první polovině skutečně naprosto vtáhl a očaroval. Dlouho jsem totiž neviděla tak vizuálně poutavé, k dokonalosti dotažené záběry. Postava Parthenope mi byla sympatická, protože si své krásy sice je vědoma, ale nepřišlo mi, že by toho využívala, naopak moc dobře zná svou hodnotu, není jen krásná, ale i bystrá a ctižádostivá. Nadšení ale bohužel v druhé půlce postupně upadalo, protože se hlavní hrdinka přestala chovat… logicky? Neměla jsem pro její počínání a pro některé události zcela pochopení. Přestala jsem v tom vidět nějaký smysl či pointu. Nakonec se tedy ukáže, že celý ten film vlastně stojí na kráse hlavní herečky a na tom mistrném vizuálu, ale a to bohužel není dost. [Festival de Cannes 2024] ()
Sorentinovký snímek, který je asi potřeba vidět v kině, neboť staví zejména na impozantních záběrech a skvělé kameře. Když spojíte seriál Mladý papež, filmy Felliniho a nevkus komedie Slunce, seno a erotika dohromady vyjde vám Parthenope. Bylo zde opravdu mnoho působivých a úžasných scén, ale také plno hluchých míst a nudy. Mezi pozitiva filmu patří rozhodně úžasná a překrásná Celeste Dalla Porta v hlavní roli, která opravdu chvílemi připomínala Sophii Loren. Příjemné oživení přinesl do filmu svou postavou a výkonem i můj oblíbenec Gary Oldman. Nejzajímavější byla na filmu jeho estetika ošklivosti, se kterou Sorentino často pracuje. Zde se například objevuje kontrast mezi kdysi krásnými filmovými herečkami, které jsou ale věkem a hlavně plastikami zohyzděné, a profesorovým synem, který trpí vzácnou chorobou a jeho vzhled není příliš přitažlivý, ale vlastně jeho přítomnost je mnohem příjemnější než přítomnost některé z těch padlých hvězd. Dále je zde motiv církve a sexu, také daný to kontrastu. Rozhodně se nejedná o lehkou podívanou, ale film dle mého stojí za zhlédnutí. (7,5/10 (KVIFF 2024) ()
Tento snímek je pro mě klenotem karlovarského festivalu a je škoda, že byl promítán jen jednou. Jemná legrace, kterou si Sorrentino dělá z krásy hlavní hrdinky, díky níž (a jejímu bohatství) si ona může dělat cokoliv, je podtržená atmosférou líného italského podnebí, pocitem osudovosti a skladbou Era già tutto previsto v podání Riccarda Cocciante. Velmi oceňuji, že hlavní hrdinka Parthenope není jen krásná, ale také inteligentní, uvědomělá a obecně ve všech směrech dokonalá. První třetina filmu je za mě nejlepší a bohužel jsem do dneška nepochopila symboliku syna ze soli a vody, ale to na mém dojmu z filmu nic nezměnilo. Film je plný esteticky příjemných záběrů a jsem toho názoru, že jej člověk musí spíše vychutnat, než do detailu analyzovat. Vybízí k tomu nechat se pohltit pocity, které v člověku vyvolají pláč neznámého původu. Nakonec musím dodat, že prostory chrámů jsou jako stvořeny k tomu, aby v nich zněla ozvěna ženského vzdychání… ()
Sorrentinova obrazová poezie vzdávající hold Neapolu a ženské kráse (jak jinak). V první třetině hezká expozice postav, ze kterých vedlejším vévodí nejenom hereckým výkonem, ale i charakterem, spisovatel Gary Oldman. Později čím dál více pocitových fragmentů, kterých kontext a význam v ději mi uniká. Čímž ustupuje i nadšení z formy jejich podání. Co měla proboha znamenat ta “kráska a zvíře” postava ošklivého kněze, v kostele prstujícího Parthenope?? **1/2 [Cannes FF] ()
Reklama